240 LITTERATUR. 
avhandla de för vilket vidare förädling och användning så viktiga kapitlen 
rörande huggning, körning och flottning m. m., utan dessutom måste det även 
hos en icke kritisk läsare väcka förvåning, att författaren icke lyckats bättre 
vid sin disposition av det visserligen omfattande, men på det stora hela täm- 
ligen klart avskilda ämnet. 
De 94 första sidorna upptagas huvudsakligen av beskrivning av olika slag 
av sågar samt synpunkter rörande anläggning av sågverk, sågningens utförande 
samt virkets lagring i brädgården och hyvling. Handredskapen och använd- 
ningen av dessa äro mycket knappt behandlade, kanske kommer en redo- 
görelse härför i första delen, men desto mer ingående avhandlar författaren 
de olika maskinsågarna, bandsågar, klingor och ramsågar. Denna redogörelse 
kompletteras med tre planscher, utgörande skisser av vattensågverks- och 
hyvlerianläggning, lokomobilsågverk samt elektriskt sågverk och hyvleri. 
Under rubriken »De forskjellige virkesortimenter» beskrives därefter i huvud- 
sak efter REIERSENS handbok beskaffenheten av och fordringarna å ett flertal 
träprodukter, såsom master, spiror, telegraf-, telefon-, kraftlednings- och bropålar, 
trämasseved och cellulosavirke, props m. m. samt sågtimmer, vilket senare 
sortiment, ehuru det utgör råvaran för de flesta virkessortimenter, behandlas 
efter ovan angivna mindre betydelsefulla virkesslag. Under rubriken sågtimmer 
kommer författaren ånyo in på virkets förädling, och här återfinnes en redo- 
görelse för bjälkar och sparrar samt plank, battens och bräder. Det enligt 
anmälarens åsikt bästa i detta kapitel, för att icke säga i hela arbetet, är 
författarens framställning av sågvirkets sortering i olika godhetsklasser och de 
förhållanden, som inverka härpå. Härefter ordas om olika slag av hyvlat 
virke, varjämte trämasse- och cellulosafabrikationen ägnas det knappa utrymmet 
av fyra trycksidor. Betydligt utförligare uppehåller sig författaren vid de olika 
slagen av byggnadsvirke. 
Besynnerligt nog följer omedelbart härefter en framställning av träets egen- 
skaper, som, ehuru visserligen knapphändig, hade kunnat beredas bättre plats 
än bliva inklämd mitt i redogörelsen för virkets användning utan någon som 
helst motivering. ”Ty efter detta kapitel finna vi, nu under rubriken »Forskjellig 
slags virke», en fortsättning på virkets användning med redogörelse för gruv- 
och järnvägssliprar, lådvirke, sågavfall, läkt, splitved, hugget mintimmer, tänd- 
sticksvirke, sågspån, flis, avfall vid hyvling, slöjd- och möbelvirke, brännved 
m. m. Många av dessa underrubriker utesluta emellertid ej varandra. Så 
t. ex. kunde sågspånet lämpligen behandlas under rubriken sågavfall o. s. v. 
Såsom avslutning har medtagits en kort beskrivning över förfarandet vid 
träkolning på omkring 10 sidor. 
Rörande arbetets första del, sågning och därmed sammanhängande för- 
hållanden, måste anmärkas, att maskiner och övriga anläggningar inom ett 
sågverksområde kunnat behandlas mycket kortare, ty dylika beskrivningar till- 
höra verkstädernas kataloger, eventuellt specialuppsatser, men ej läroböcker. 
Dessutom blir man mycket besviken, då man läser författarens korta redo- 
görelse för trämasse- och cellulosafabrikationen, eftersom i historiken över såg- 
verksindustrien anförts, att sågverken under den senare tiden fått svåra kon- 
korrenter i just massafabrikerna, varför det enligt författaren vill synas, som 
om sågverkens bästa tid nu vore förbi. 
Bättre hade varit, om kapitlet angående virkets egenskaper satts först i 
arbetet eller eventuellt såsom inledning till denna senare del, varefter virkes- 
