LITTERATUR. 243 
att: stammen vid höjderna Ir m och 15 m endast har att uthärda en påkän- 
ning av resp. tre femtedelar och något mer än hälften mot stamdelarna kring 
och 9: m. 
Nu kan ju invändas, att dessa siffror endast stöda sig på lösa antaganden. 
Han visar emellertid genom jämförelse med resultat från hållfasthetsundersök- 
ningar, att de beräknade påkänningarna ungefärligen motsvara de i naturen 
i närheten av hållfasthetsgränsen förekommande. Möjligen skulle man kunna 
anmärka, att han placerar angreppspunkten något lågt. Han utför emellertid 
parallellt med ovanstående en beräkning med angreppspunkten vid 23 m. 
Allmänna gången hos de erhållna talen blir densamma med maximipåkän- 
ningen ungefär vid 7 m, varifrån densamma sjunker såväl uppåt som nedåt. 
På liknande sätt beräknade siffror anför han så från silvergran, tall samt 
en del lövträd. Av dessa synes tallen närmast ansluta sig till den jämnstarka 
bjälken. Avvikelserna äro emellertid betydande, och ännu större äro de för 
övriga undersökta trädslag. 
Så övergår han till sina egna försök att förklara stamformen. Den dri- 
vande tanken i hans undersökningar är den, att en utpräglat actinomorf (mång- 
symmetrisk) struktur aldrig kan erhållas som resultat av en faktor, vilken så 
som vinden visar den allra största föränderlighet 1 intensitet, och vars angrepps- 
riktning på olika orter i högsta grad växlar. De enda krafter, som påverka 
trädet i fullt konstant riktning, äro ljuset och tyngdkraften. Av dessa tager 
han särskilt fasta på ljuset. Huvudsakligen är det det diffusa ljuset, som av 
växterna utnyttjas vid assimilationsarbetet, och detta har, som åtskilliga under- 
sökningar visa, sin maximala styrka i riktning från zenith. Dess påverkan 
kommer således konstant att sammanfalla med tyngdkraftens. Men hur skall 
man då kunna tänka sig, att ljuset inverkar på stammens byggnad? Jo, ljuset 
är den drivande kraften för assimilationsarbetet. För att emellertid detta obe- 
hindrat skall kunna fortgå, måste framför allt råämnen transporteras till den 
gröna kronan, och det är just med hänsyn till denna transport, som stam- 
men uppbygges. Det närmast till hands liggande kravet på stammen blir då, 
att den överallt i delarna under kronan har samma ledningsförmåga i stam- 
mens riktning. För att uppnå detta måste stammen utbilda årsringarna i övre 
delen av den kvistrena stammen till större tjocklek än i nedre delen, varigenom 
årsringens minskade omkrets uppväges. 
För att visa att man på denna förutsättning kan komma till rätt god över- 
ensstämmelse med i naturen förekommande trädformer, utför han redan i den 
förra avhandlingen en del beräkningar å gran. Den närmare behandlingen 
uppskjutes emellertid till den år 1915 offentliggjorda uppsatsen. Problemet 
tyckes emellertid vid närmare påseende visat sig mera invecklat, än som vän- 
tats. Redan av titlarna framgår, att denna senare har en mera trevande 
karaktär. Det visar sig nämligen vid undersökning av ledningsbanornas ge- 
nomskärningsytor, att dessa ständigt uppvisa ett minimum ett stycke upp på 
stammen för att sedan ökas åt båda sidor. 
Största intresset erbjuder emellertid hans försök att klargöra rotansvällningen. 
Denna anser han nödvändig på den grund, att de vattenledande banorna här 
intaga en sned ställning mot lodlinjen. ”Transporten i lodrät riktning försig- 
går därför långsammare, och för att kompensera detta måste tvärsektionen 
ökas. Denna ökning uppkommer på grund av det i vinkeln mellan rotgre- 
narna och stammen under tillväxtens gång alltmer minskade utrymmet. Här- 
