274 VILH. ÅHLUND. 
att nämndernas existensberättigande kunde ifrågasättas, och att det vore 
absurt, att nämnderna anställde tjänstemän för skogsvårdsarbetet, 
att det vore nödvändigt, att skogsingenjörerna, »när deras tid medgåve», sattes 
1 tillfälle att även hava överinseende över de beståndsvårdande arbetena inom 
skogsvärdsområdet, 
att en samverkan med skogsvårdsnämnderna erfordrades, och att denna skulle 
lämpligen främjas därigenom, att en skogsstatstjänsteman erhölle plats i nämnden 
helst såsom sekreterare och 
alt nämnderna — enligt uttalanden inom riksdagen — skulle vara att anse 
såsom i huvudsak penningförvaltande myndigheter. 
Då genom denna diskussiongden omdebbaterade frågan ingalunda vunnit i 
klarhet, anser jag mig såsom ordförande 1 Västerbottens läns skogsvårdsnämnd 
berättigad göra några uttalanden. 
Skogsvårdsnämnderna i de nämnda länen hava existerat över ett tiotal år 
och hava erhållit medel för sin skogsvårdande verksamhet genom anslag av. 
hushållningssällskap och landsting samt av staten till ungefär det sammanlagda 
belopp, de båda förstnämnda institutionerna tillsammans beviljat. Skogsvårds- 
nämnderna sortera under resp. hushållningssällskap, som naturligtvis hava att 
för desamma utfärda instruktioner?. 
Verksamheten bedrevs till en början med biträde av genom Domänstyrelsen 
förordnade skogsingenjörer, men i den mån, arbetena fingo ökad omfattning, 
anställdes därjämte länsskogvaktare. 
Dessa skogsingenjörer voro helt och hållet ställda till nämndernas förfogande, 
men genom den vid 1916 års början genomförda omorganisationen för en del 
av de enskilda skogarna i kustlandet indrogos dessa tjänstemän. De båda 
länens kustland indelades i skogsvårdsområden, och för varje område förordnades 
en — ordinarie eller biträdande — tjänsteman, även kallad skogsingenjör, men 
med andra arbetsuppgifter än de förut omnämnda skogsingenjörerna. Dessa 
nya tjänstemän ställdes under överjägmästarna och hava i huvudsak att över- 
vaka den på ett mindre lyckligt sätt ånyo reviderade dimensionslagen, samt 
att verkställa utsyningar av undermåligt virke å de enskilda skogar, som lyda 
under nämnda lag. 
En naturlig följd av denna omorganisation blev, att skogsvårdsnämnderna i 
Västerbottens län måste anställa flere länsskogvaktare och alldeles oberoende 
av statstjänstemännen bedriva sin verksamhet. 
Att denna åtgärd vid det nämnda sammanträdet betecknats som absurd, före- 
faller mindre välbetänkt, ty därest densamma icke i god tid vidtagits, skulle 
nämligen av skäl, som här nedan anföras, skogsvårdsverksamheten inom länet 
under år 1916 hava blivit totalt försummad. 
Än mindre vederhäftigt verkar det vid sammanträdet framkastade tvivlet om 
skogsvårdsnämndernas existensberättigande, då deras verksamhetsområde ju om- 
fattar icke blott det Xfält skogsingenjörerna hava sig anvisat, utan även skogar 
med inskränkt disposionsrätt till skogen i kustlandet och dessutom de båda 
länens lappmarker. 
Av det likaledes gjorda uttalandet, att skogsingenjörerna, »när deras tid med- 
! Nu gällande instruktion för Västerbottens läns skogsvårdsnämnd är fastställd den 8 mars 1913. 
> Så har] förhållandet under föregående år varit i Norrbotten där skogsvårdsnämnderna 
försummat anställa egen personal, 
