SAMARBETE MELLAN SKOGSVÅRDSNÄMNDER OCH SKOGSINGENJÖRER. =+275 
gåve», borde sättas i tillfälle att handlägga skogsvårdsarbetena, framgår tydligt, 
att dessa arbeten, därest de lades i skogsingenjörernas händer, skulle behandlas 
som en bisyssla, som först efter utsyningarnas avslutande skulle komma 1 åtanke. 
Att härigenom skogsvårdsintresset skulle bliva lidande ligger i öppen dag, men 
lika klart är det även, att ordningsföljden för skogsingenjörernas arbeten måste 
bliva den ovan antydda. En skogsägare har laglig rätt att fordra att i laga 
tid begärda utsyningsförrättningar skola vara avslutade före den 1 oktober, 
men varken före eller efter omorganisationen torde hava inträffat, att dessa 
arbeten hunnit slutföras till denna tid, och lärer väl detta ej heller för fram- 
tiden bliva fallet!. Någon tid för skogsvårdsarbetena bliver sålunda ej övrig, 
och om så även i en framtid skulle kunna tänkas bliva fallet, är det svårt att 
fatta, huru skogsvårdsnämnderna skulle kunna få någon befogenhet, att giva 
skogsingenjörerna några uppdrag rörande skogsvårdsarbetena med garanti för, 
att dylika uppdrag i behörig tid verkställdes. 
Vidare framhölls vid ifrågavarande sammanträde, att samverkan mellan nämn- 
derna och skogsingenjörerna skulle lämpligen främjas därigenom, att en skogs- 
statstjänsteman erhölle plats i vardera nämnden såsom sekreterare. Tanke- 
gången i detta uttalande är något dunkel, men meningen torde vara, att en 
statstjänsteman skulle äga större förutsättningar att åstadkomma ett dylikt sam- 
arbete än nämnden själv. Då denne statstjänsteman ju icke kunde tänkas 
komma 1 något chefskaps förhållande till skogsingenjörerna, som sortera under 
överjägmästarna, och än mindre till skogsvårdsnämnderna, är detta resone- 
mang ej lätt att fatta, och den omständigheten, att han skulle anställas av stats- 
myndighet — och ej av nämnden själv — torde väl ej förbättra saken. Från 
den tid, då Kungl. Domänstyrelsen förordnade skogsingenjörer, som ställdes 
till skogsvårdsnämndernas förfogande, hava dessa åtminstone i et fall icke alltför 
angenäma hågkomster. 
Givetvis erfordras för dylika platser något mera än ett tillräckligt antal tjänsteår, 
och förmodligen skulle skogsvårdsstyrelserna i övriga delar av riket känna sig 
mindre tillfredsställda, om deras länsjägmästare förordnades av statsmyndighet 
efter de vanliga befördringsprinciperna. 
I riksdagens skrivelse av den 13 maj 1916 framhålles — medilivligt er- 
kännande av skogsvårdsnämndernas hittills bedrivna verksamhet — att det lek- 
mannainflytande, som skogsvårdsnämnderna representera, allt fortfarande bör 
få göra sig gällande, och därmed gendrives även den vid sammanträdet fram- 
hållna åsikten, att riksdagens mening vore, att skogvårdsnämnderna endast 
skulle vara en penningförvaltande myndighet, som mot kvitton hade att ut- 
betala skogsvårdsanslag. 
Jag vill nu endast tillägga, att ingen skulle vara mera intresserad för ett 
gott samarbete med skogsingenjörerna än skogsvårdsnämnderna själva, och i 
vissa fall — såsom t. ex. 1 fråga om föreläsningsverksamheten under vinter- 
månaderna — skulle nog med god vilja ett dylikt samarbete kunna ordnas, 
men 1 fråga om själva skogsvårdsarbetena låter sig en effektiv samverkan under 
nuvarande organisation icke tänkas. 
t Under det sistförflutna året torde dessa förrättningar icke blivit avslutade förr än fram- 
emot årsskiftet, ehuru ett stort antal ansökningar om i laga tid begärda utsyningar blivit 
o 2 E 3 é & E : SE o 
återkallade av skogsägare, som icke ville riskera en utstämpling under en årstid, då skog 
och mark var betäckt med snö, 
