LITTERATUR. 279 
formen, 8: bladens hårighet, 9: bladtexturen, 10: grenarna med eller utan 
hartsvårtor, 11: grenarnas hårighet, 12: habitus. 
Att av en enda egenskap avgöra formen eller arten har helt naturligt visat 
sig omöjligt. Förf. gör därför det uttalandet, att »det över huvud taget ej 
har något värde att efter en enda karaktär söka bestämma ett träd, som kan 
representera en komplicerad blandning av arter och raser». 
För att för sin undersökning erhålla individ av i möjligaste mån rena arter 
hämtar förf. sitt material till dels från gränsområdena för de båda arternas, 
masurbjörk och glasbjörk, utbredning, från de delar av deras utbredningsom- 
råden, där den ena arten utesluter den andra. För att få ren masurbjörk 
söker han material inom masurbjörkens sydligaste område, där glasbjörk sak- 
nas, för att få ren glasbjörk vänder han sig längst norr ut, där masurbjörken 
i sin tur ej vidare förekommer. Och han finner också här de renaste 
formerna. 
En variationsstatistisk undersökning av en av de vanligaste björkegen- 
skaperna har av MORGENTHALER lagts till grund för den senare formbe- 
stämningen, en undersökning av fruktvingebreddens växling inom den rena 
arten, dels hos ren masurbjörk, dels hos ren glasbjörk. Det bästa uttrycket 
för den från fruktvingebredden hämtade karaktären finner han härvid i det 
tal, som angiver förhållandet mellan vingens bredd — medeltalet för båda 
fräck il 
vingarnas bredd — och den vinglösa fruktens bredd 2 SRIROr er 
d 
hållandet av en kurva, som med tillbörlig exakthet återgav individets variation 
i fråga om fruktvingebredden, visade det sig tillräckligt och nödvändigt att 
mäta alla frukterna inom ett frukthänge; då dessas antal växlade från 82—71744, 
måste för varje individ omkring 10,000 mätningar företagas. De erhållna 
variationskurvorna synas också härvid giva en god bild av karaktären och 
dess variationsvidd. För glasbjörk ligger variationskurvan ifråga mellan talen 
0,2 och 1,0 med maximum mellan o,4 och 0,7, för masurbjörk mellan talen 
0,9 och 2,; med maximum mellan 1,4 och 2,1. De rena arternas variations- 
kurvor gripa sålunda något in i varandra, dock endast helt obetydligt (mellan 
OK OCH. 1,0). 
Förf. sammanfattar resultaten av sina intressanta undersökningar sålunda: 
»B. alba IL. består av två extrema typer, B. verrucosa [B. pendula ROTH] 
och 5. pubescens [B. alba ROTH], samt talrika, genom korsning dem emellan 
uppkomna mellanformer. De rena typerna uppträda inom de undersökta 
gränsområdena, där de ensamt förekomma, extremt utbildade, fullständigt rena 
och konstanta; inom de undersökta mellanområdena träffas många tydligt 
rena verrucosa |pendula], få eller inga rena pubescens [alba RotTH) och många 
habituellt paubescens-lika, till fruktkännetecknen dock av vwerrucosa påverkade 
former. — En mängd egenskapskombinationer förekomma; följande fall kunna 
härvid särhållas: 
a) Intermediär utbildning av samtliga egenskaper. 
b) Mosaikbildning genom säregenskapernas klyvning 
a) å samma organ, 
8) å olika grenar av samma träd. 
c) Förening av båda fallen a) och b). 
