290 SKOGSADMINISTRATIONEN. 
kommittén, och dels av de enligt nådigt beslut den 26 juni 1911 tillkallade sakkunniga för 
utredning om åstadkommande av en rätt förvaltning och skötsel av kronans och andra all- 
männa skogar i mellersta och södra delarna av riket. 
Uti sitt den 16 mars 1912 avgivna betänkande har den Norrländska skogsvårdskommit- 
tén kraftigt uttalat sig emot systemet med fasta respenningar. 1 sådant avseende har kom- 
mittén anfört bland annat, att — även om man icke kunde gilla den uppfattningen, som 
ville göra gällande, att tjänstemannens skyldighet att resa upphörde, när respenningarna för- 
brukats — det likväl måste medgivas, att en möjligen uppkommande olust att därefter före- 
taga de ofta dyrbara resorna dock vore mänsklig och såsom sådan förklarlig. Icke häller 
kunde det förnekas, att de fasta respenningarna kunde fresta tjänstemännen till försök att 
göra inbesparingar, vilka i så fall skedde på statens bekostnad, 
Kommittén kunde sålunda icke förorda bibehållandet av de fasta respenningarna, men 
ansåg å andra sidan, det icke kunna förnekas, att en reseersättning helt och hållet enligt 
resereglementet skulle, såsom 1902 års löneregleringskommitté anmärkt, medföra en betydlig 
ökning av statens utgifter. För den skull föreslog kommittén, att reseersättningarna måtte 
bestämmas att utgå efter ett, i jämförelse med det nu gällande, reducerat resereglemente. 
Vid avvägandet av de grunder, efter vilka reseersättningen borde utga, utgick kommittén 
vidare från den uppfattningen, att skogsstatstjänstemännens fasta aflöning — lön och tjänst- 
göringspenningar — på sin tid tillmätts med hänsyn till, att tjänstemännens arbete ovillkor- 
ligen vore förbundet med resor, och att det i deras uppgift sålunda inginge, att de långa 
tider skulle vistas borta från hemmet. 
I anslutning härtill ansåg kommittén, att såsom skälig ersättning för tjänsteresor, vilka 
ej företogos enligt särskilt förordnande, borde för revirförvaltare och assistenter utgå ett 
dagtraktamente av 6 kronor samt ersättning för resa på järnväg med avgift för plats uti II 
klass, på ångbåt med avgift för plats uti hytt eller, där sådan ej funnes, uti salong, samt 
för resa efter skjuts med lega för en häst. Därest andra samfärdsmedel måste användas, 
skulle ersättningen utgå efter samma grunder som ersättning för skjuts. Åt ledamot uti den 
av kommittén föreslagna distriktsstyrelsen ansåges böra utgå ett i förhållande till revirför- 
valtarens med 50 4 förhöjt dagtraktamente eller 9 kronor. För resa å järnväg borde er- 
sättningen till dylik ledamot utgå med avgift för plats i I klass, där sådan funnes; i övrigt 
borde ersättningarna bestämmas efter samma grunder som föreslagits för revirförval- 
tarna. 
Beträffande kronojägarna föreslog kommittén, med utgångspunkt från sin uttalade åsikt 
angående motiven för bestämmandet av storleken av skogsstatens aflöningar, att traktamentet 
till dessa befattningshavare borde utgå med ett belopp av I krona 50 öre pr dag. I be- 
traktande av arten av kronojägarnas tjänstgöring, vilken nödvändiggjorde för dem att till 
fots och ofta utan anlitande av vägar genomkorsa sin bevaktningstrakt, något som skulle göra 
en kontroll över de tillryggalagda vägsträckornas längd nästan omöjlig, ansåg kommittén icke 
lämpligt föreslå någon särskild reseersättning till denna grupp av tjänstemän. För att emel- 
lertid underlätta deras fortkomst, när de voro i tillfälle att begagna vägar, ansåges krono- 
jägarna böra erhålla ersättning tör hållande av velociped; årliga beloppet av denna ersätt- 
ning ansåg kommittén lämpligen böra sättas till 25 kronor. 
För alla tjänsteklasser borde, enligt kommitténs förslag, gälla, att dagtraktamente skulle 
utgå med endast hälften av här ovan angivna belopp, när förrättningen ägde rum inom 5 
kilometer från tjänstemannens hemvist, Vidare borde reseersättning icke utgå för de fall, 
att förrättningen ägde rum inom nyssnämnda avstånd av vederbörandes bostad, 
Kommittén anförde vidare, att med den form för administrationens ordnande, som av 
kommittén föreslagits i och med införande av distriktsstyrelser, reseräkningarnas granskning 
borde kunna försiggå utan alltför mycken omgång. Denna granskning syntes nämligen kunna 
ordnas på sådant sätt, att reseräkningarna kvartalsvis och samtidigt med resejournalerna in- 
sändes till distriktsstyrelsen från revirförvaltarna, vilka i mån av företagna resor skulle hava 
rättighet att i sina räkenskaper gottskriva sig för de belopp, vartill resekostnaden enligt fast- 
ställda grunder uppgått. Reseräkningarna skulle därefter av distriktsstyrelsen återställas till 
revirförvaltaren med påskrift om granskning; därest anledning till anmärkning därvid före- 
kommit, hade revirförvaltaren att påföra sig det för högt upptagna beloppet, om han funne 
anmärkningen befogad, men i annat fall att underställa frågan domänstyrelsens prövning. 
Det sätt för ordnandet av frågan om respenningarna, som av kommittén sålunda före- 
slagits beträffande ovan omhandlade grupper av skogsstatstjänstemän, skulle jämväl tillämpas 
beträffande de av kommittén för skogslagarnas handhavande i Västerbottens och Norrbottens 
län m. fl. områden föreslagna nya befattningarna: skogsinspektörer, skogsingenjörer och till- 
syningsmän. Beträffande dessa nya grupper av skogsstatstjänstemän framhöll kommittén, att 
