RESEERSÄTTNING ÅT SKOGSPERSONALEN. 2095 
vilket av kommissionen borde upptagas till behandling i samband med den slutliga löne- 
regleringen för samtliga de verk, vilka kommissionen erhållit i uppdrag att undersöka. Fast- 
håller man emellertid vid den av kommissionen här ovan hävdade uppfattningen om avlö- 
ningens och respenningarnas olika ändamål ävensom därvid, att reseersättningen bör så vitt 
möjligt utmätas sålunda, att densamma lämnar full ersättning till tjänstemannen för dennes 
kostnader i och för resorna men icke någon vinst därutöver, har ju en reglering av rese- 
ersättningarna icke något egentligt samband med avlöningen i övrigt och kan därför vidtagas 
utan avvaktan på en slutgiltig lönereglering för skogsstaten. 
Med den ståndpunkt kommissionen sålunda intagit i fråga om reseersättningens allmänna 
och från avlöningen i övrigt helt skilda karaktär, kan kommissionen icke heller finna någon 
giltig anledning till att, såsom domänstyrelsen tänkt sig, nu stanna vid allenast provisorisk 
reglering av respenningarna. Tvärtom anser kommissionen, att frågan om grunderna för 
reseersättningens utgående måste såväl för staten, vilken för skogskapitalets förvaltning är 
hög grad beroende av tjänstemännens resor i skogarna, som för tjänstemännen själva, vara 
av den vikt och betydelse, att det synes i hög grad angeläget att frågan härom må vid detta 
tillfälle erhålla en verklig och fullständig lösning. 
Enstämmigt har från alla håll, såväl av de myndigheter och kommittéer, vilka undersökt 
frågan om skogspersonalens reseersättningar, som från tjänstemännen själva, framhållits otill- 
räckligheten av de nuvarande respenningarna. Då skogsstatspersonalens tjänsteresor, till 
följd av ökad intensitet i skogsskötseln, helt naturligt sedan 1908 års lönereglering i hög 
grad ökats, är det också självfallet, att de år 1908 fastställda respenningarna, vilka vid 
sagda tillfälle avvägdes med hänsyn till den då rådande frekvensen av resorna, numera i 
de allra flesta fall måste vara för sitt ändamål otillräckliga. Detta förhållande framgår även 
av följande sammanställning rörande antalet förrättningsdagar i genomsnitt för jägmästare 
dels under perioden 1903—1905, vilken beräkning låg till grund för 1908 års reglering, 
och dels under perioden 1913—1915: 
| | | 
AK et enomsnitt | i genomsnitt ; 
Antal förrättnings- 5 motsvarande | > ; | motsv, i 
dagar I1903—1905 | i Y | I1913—1915 | 9 
= | i antal revir ån | I antal revir = | 2 | 
| | | | | 
högst 50 8 st. | 10 | — — 
50— 75 41 | 51 | T2RSE 10 
| IF 14 | Ng | 43.2 | SI 
I00—150 | 18 » | 20 | 58 » | 49 
150—300 NNE | 2 | SD | 4 
Ovanstående siffror äro synnerligen belysande för den under senare åren inträdda ök- 
ningen uti jägmästarnas tjänsteresor. Under det att sålunda under den förra perioden 61 9 
av antalet tjänstemän hade mindre än 75 arbetsdagar och endast 22 2 över 100 arbets- 
dagar, hade under den senare perioden endast 10 4 av antalet tjänstemän ett antal arbets- 
dagar under 75, varemot icke mindre än 53 24 hade ett antal arbetsdagar utöver 100. 
För utrönande av i vad mån de nuvarande respenningarna förslå till täckande av res- 
kostnaderna har kommissionen låtit införskaffa uppgifter rörande omfattningen av skogsstats- 
tjänstemännens tjänsteresor under åren 1913—1915, med beräkning enligt resereglementet 
dels av de olika slagen av resekostnader för resa med järnväg, ångbåt eller skjuts, i sist- 
nämnda fall med särskiljande av sådana resor, vilka i verkligheten måst ske till fots, dels 
ock av enligt resereglementet belöpande dagtraktamenten. Utredningen innehåller jämväl 
uppgifter rörande antalet rese- och förrättningsdagar, med angivande av dels totala antalet 
dylika dagar och dels antalet förrättningsdagar på ett avstånd av mer än 5 kilometer från 
bostaden. Slutligen hava uppgifter jämväl meddelats rörande antalet nattkvarter utom 
hemmet. 
Ur nu ifrågavande uppgifter må följande anföras. 
Vad först beträffar överjägmästarna — uppgifter från 9 sådana föreligga — hava vis- 
serligen respenninganslagen i samtliga dessa fall utom ett räckt till för täckande av de 
direkta transportkostnaderna, d. v. s. kostnaderna för järnvägs- och ångbåtsbiljetter, för 
skjutsar, transport av effekter samt bärare o, d., men läggas till de direkta kostnaderna 
