RESEERSÄTTNING ÅT SKOGSPERSONALEN. 2009 
kostnader, dels av resorna orsakad ökning i levnadsomkostnaderna. De direkta resekost- 
naderna utgöras av utgifterna för biljetter, skjutsar, transporter av effekter m. m., och såsom 
ökning i levnadsomkostnaderna böra räknas de höjda utgifter, som tjänstemannen måste vid- 
kännas för mat, logi m, m. under resorna borta från hemmet. 
Det teoretiskt riktigaste vore utan tvivel en sådan anordning, att i varje särskilt fall 
tjänstemannen erhölle ersättning enligt självkostnadsprincipen för sina utgifter för resan, 
givetvis inom visst bestämt maximum. Då emellertid en sådan anordning icke -torde, vad 
statsförvaltningen angår, vara praktiskt genomförbar, gäller det sålunda att söka utfinna 
andra grunder för ersättningens bestämmande, likaledes så beskaffade, att därigenom det 
angivna syftet med reseersättningen må kunna i möjligaste mån vinnas. 
Tvenne alternativ synes kommissionen härvid stå till buds. Det ena ifrågasattes av do- 
mänstyrelsen redan vid 1908 års lönereglering för skogsstaten och upptogs sedermera av de 
skogssakkunnige för södra och mellersta Sverige, varjämte till detta alternativ jämväl an- 
sluter sig domänstyrelsens nu framlagda mera provisoriska förslag. Enligt detta alternativ 
skulle det ena slaget av tjänstemannens utgifter för resorna, nämligen själva resekostnaderna, 
liksom för närvarande gäller i fråga om reseersättningen i dess helhet, bestämmas till visst 
belopp för år, under det att ersättningen för de ökade levnadskostnaderna under resorna 
skulle utgå i form av dagtraktamente, liksom sker enligt resereglementet. Det andra alter- 
nativet åter är det som föreslagits av norrländska skogsvårdskommittén och går ut på be- 
redande av ersättning för varje resa både för själva resekostnaderna och för ökningen i lev- 
nadskostnaderna, i huvudsak enligt samma grunder, som kommit till uttryck i det allmänna 
resereglementet, om ock med vissa modifikationer i detta. 
Vad beträffar det förra alternativet är det visserligen sant, att den enligt detta ifråga- 
satta anordningen, nämligen att ersättningen för de ökade levnadskostnaderna skulle, skild 
från årsanslaget, utgå i form av traktamente för varje särskild resa, innebär en avgjord för- 
bättring i jämförelse med det nuvarande systemet. Men då enligt detta alternativ resekost- 
nadsersättningen fortfarande skulle utgå såsom fast årsanslag, kvarstode alltjämt olägenhe- 
terna av det nuvarande systemet, låt vara i viss förminskad grad. Fortfarande skulle så- 
lunda det förhållandet inträffa, att, sedan reseanslaget förbrukats, tjänstemannen antingen av- 
hölle sig från att resa eller nödgades anlita avlöningsmedel för resekostnadernas täckande; 
och frestelsen för tjänstemannen att, antingen anslaget vore högt eller lågt, avhålla sig från 
att resa för att därigenom göra besparingar på anslaget, vore icke enligt en sådan anord- 
ning undanröjd. 
Härtill kommer svårigheten att kunna rätt avväga reseanslaget. De omfattande utred- 
ningar rörande frekvensen av och omkostnaderna för skogsstatspersonalens resor under de 
senare åren, som kommissionen i detta syfte låtit verkställa, hava visat sig giva ett så osä- 
kert resultat, att kommissionen icke tilltrott sig att på desamma kunna bygga några bestämda 
slutsatser rörande storleken av de fixa reseanslag, som skulle fastställas. Detta gäller samt- 
liga tjänstemän, men i särskilt hög grad kronojägarna. 
Det får icke häller förbises, att man vid reseanslagets bestämmande strängt taget icke 
bör utgå från de verkligen utförda resorna, alldenstund dessa i många fall torde hava häm- 
mats av otillräckligt respenninganslag, utan i stället från det antal resor, som ur skogshus- 
hållningens synpunkt bort komma till utförande, något varom man emellertid icke torde äga 
tillförlitlig kännedom. 
Av en ganska stor betydelse är även det förhållandet, att frekvensen av resorna och till 
följd därav resekostnaderna växla högst betydligt under olika år även för en och samma 
befattningshavare. Av inhämtade uppgifter har kommissionen sålunda funnit, att till och 
med under den korta tidrymden 1913—1915 skillnaden mellan högsta och lägsta årliga di- 
rekta resekostnaderna — d. v, s. de kostnader, som skulle ersättas av det ifrågasatta fasta 
reseanslaget — utgjort exempelvis 
fört 33" OVerjagmastareni oe ia ers esse 400 kronor eller däröver. 
» I » (CIN Föogsosranod 300 » » > 
> 7 I UJESTA feb SERUdS DERA 400 » » 
PET » [05 BO AEA 300 » 
FRE » FIS SVA 2001---G » 
Dessa fluktuationer uti resornas frekvens torde efter hand som intensiteten i skogshus- 
hållningen ökas bliva allt mera framträdande. En intensiv skogshushållning medför näm- 
ligen ökade arbeten i skogarna under större delen av året, och dessa arbeten, jämte vad där- 
med sammanhänger, såsom arbetsackord, försäljning, tumning och utlämning av virke m. m. 
framtvinga ofta plötsliga och icke beräknade resor. Då vidare även arbetenas omfattning 
