300 SKÖGSADMINISTRATIONEN. 
växlar under olika år, beroende av konjunkturerna på virkesmarknaden samt naturförhäl- 
landen o. d. är det självfallet, att skogsstatstjänstemännens resor och alltså även kostnaderna 
för desamma måste bliva i hög grad oberäkneliga. 
Den växling, som skogsstatstjänstemännens tjänsteresor sålunda nu mera än någonsin 
förut äro underkastade, tala, enligt kommissionens uppfattning, kraftigt emot varje fastlå- 
sande av reseersättningen uti fasta ärsanslag; ett sådant förfarande skulle förvisso icke kunna 
undgå att i betänklig grad verka hämmande på skogshushållningen, vilken för sin utveck- 
ling är i så hög grad beroende av tjänstemännens personliga arbete i skogarna. 
De nu anförda olägenheterna av fasta reseanslag bleve givetvis än mera framträdande, 
därest, såsom domänstyrelsen senast föreslog, de nu utgående respenninganslagen skulle, 
utan att underkastas någon revision, tills vidare bibehållas såsom fasta reseanslag, avsedda 
att täcka de direkta resekostnaderna. Utredningen i ärendet har nämligen utvisat, att den 
för närvarande gällande grupperingen av respenningsanslagen icke längre motsvarar de fak- 
tiska förhållandena, I många fall hava förhållandena så fullständigt omkastats, att där t. ex. 
för närvarande ett anslag av lägsta beloppet utgår, i stället borde utgå ett av högsta belop- 
pet eller också tvärtom, Därest nu dessa respenninganslag utan vidare skulle förklaras gälla 
såsom reseanslag, komme ju de nuvarande missförhållandena att i väsentlig grad kvarstå, 
och reseersättningsfrågan vore fortfarande olöst. 
På ovan anförda grunder har kommissionen efter moget övervägande kommit till den 
uppfattningen att man vid ordnandet av skogsstatspersonalens reseersättningsfråga nu icke 
bör tveka att taga steget fullt ut och alltså för reseersättningen fastställa sådana grunder 
att såväl de direkta resekostnaderna samt de ökade levnadskostnaderna under resan ersättas 
tjänstemannen för varje särskild resa, liksom sker enligt resereglementet. Kommissionen 
anser sig således böra förorda en lösning av frågan i den av norrländska skogsvårdskom- 
mittén antydda riktningen. 
Bestämmes reseersättningen efter en sådan princip, böra de förut omnämnda olägenhe- 
terna av det nuvarande systemet helt försvinna. Någon anledning för tjänstemännen att 
underlåta fullgöra behövliga tjänsteresor antingen därför att anslaget redan förbrukats eller 
för att göra besparingar, förefinnes då icke, eftersom tjänstemannen sålunda icke behöver 
befara att göra någon ekonomisk förlust för sina resor, men å andra sidan icke häller kan 
påräkna någon ekonomisk vinst, bör det kunna förväntas, att de skogliga synpunkterna bliva 
helt avgörande för resornas planläggande. 
En anordning, som nu ifrågasatts med ersättning för varje resa, har därjämte den stora 
fördelen att densamma, i motsats till systemet med fasta reseanslag, är helt oberoende av 
alla växlingar i resorna, antingen dessa betingas av skogshushållningens allmänna utveck- 
ling, omläggning av skogsdriften, delning eller förändring av reviren eller andra orsaker. 
Emot ett införande vid skogsstaten av dessa grunder för reseersättningens beräknande 
har anförts huvudsakligen två invändningar, nämligen, dels att denna princip skulle bliva 
kostsammare för staten därför att det kunde befaras, att tjänstemännen, när de icke längre 
hade något ekonomiskt intresse av att ställa resorna billigt, icke alltid komme att planlägga 
sina resor med rödig hänsyn till att kostnaderna bleve så låga för statsverket som möjligt, 
och dels att principen med reseersättning efter taxa komme att medföra ökat arbete med 
uppsättande och kontrollerande av reseräkningar. 
Beträffande den första invändningen vill kommissionen först erinra om, att av samtliga 
myndigheter, som behandlat respenningfrågan, framhållits önskvärdheten av att skogsstats- 
tjänstemännen personligen sysselsattes uti skogarna så mycket som möjligt, och det torde 
därför vara för staten gagneligt om tjänstemännenrs resor, vilka hittills hämmats av respen- 
ningarnas otillräcklighet, kunna ökas. Enär, å andra sidan, tjänstemännen, enligt det för- 
slag till ersättning, som kommissionen har för avsikt att framlägga, icke kunde beräknas 
komma att göra någon vinst på resorna, torde det icke häller vara anledning antaga, att de 
skola onödigtvis vistas mera på resor än tjänsten kräver, eller vid resornas planläggning låta 
andra förhållanden än de skogliga vara bestämmande. Det torde därjämte böra erinras om, 
att redan för närvarande såväl jägmästarnas resejournal som kronojägarnas dagsrapporter äro 
föremål för granskning av vederbörande överordnade tjänsteman, som fördenskull bör bliva 
i tillfälle och även äga skyldighet att kontrollera, om resorna varit ordnade på ett tillfreds- 
ställande sätt. Vad kronojägarna angår kommer kommissionen för övrigt att föreslå, att 
dessa endast efter vederbörande jägmästares medgivande skola få anlita sådant transport- 
medel, varför särskild ersättning enligt resereglementet må utgå. 
Vidkommande invändningen därom att en reseersättning efter taxa komme att medföra, 
ökat arbete med uppsättande och granskning av reseräkningar, får kommissionen erinra om 
att det endast mera undantagvis torde förekomma, att kronojägarna komma att anlita järnväg, 
