RESEERSÄTTNING ÅT SKOGSPERSONALEN. 309 
Beträffande kronojägare och tillsyningsmän har vid de gjorda kostnadsberäkningarna enligt 
kommissionens grunder medtagits traktamente endast i sådana fall, då nattkvarter måst anlitas 
utom hemmet. För dessa befattningshavare tillkommer därför belöpande ersättning med halft 
traktamente för resor och förrättningar på större avstånd än 5 kilometer från hemmet, som 
på särskild order av jägmästaren företagits för övervakande eller utförande av särskilt arbete 
samt kräft en bortovaro från hemmet av minst 8 timmar. 
Beträffande den extra personalen har kommissionen icke erhållit så tillförlitliga uppgifter 
rörande resornas omfattning m. m. att kommissionen kunnat därpå grunda någon kostnads- 
beräkning. Kommissionen tillåter sig emellertid erinra om, att domänstyrelsen beräknat dag- 
traktamentena enligt dess förslag för nu ifrågavarande personal till 285,170 kronor för år. 
Såvitt kommissionen kunnat bedöma, torde de ökade resekostnaderna för den extra personalen 
enligt de av kommissionen föreslagna grunderna icke komma att överstiga kostnaderna enligt 
domänstyrelsens förslag. 
På sätt i det föregående omnämnts, har domänstyrelsen i sina nu förevarande utlåtanden 
rörande respenningfrågan anfört, att, vid en reglering av respenningarna i den ordning, som 
av domänstyrelsen föreslagits, det vore nödvändigt, att jämväl överjägmästarassistenter och 
amanuenser hos styrelsen samt skogsrättare — d. v. s. sådana med revirassistenter och krono- 
jägare jämförliga befattningshavare, vilka i allmänhet icke hava att fullgöra tjänsteresor och 
därför icke åtnjuta respenningar — måtte beredas en tillfällig löneförbättring. Med anledning 
härav får kommissionen uttala, att då enligt de nya grunder för reseersättningens utgående, 
som av kommissionen föreslagits, ersättningen måste anses hava blivit så avvägd att den- 
samma visserligen lämnar tjänstemannen full gottgörelse för hans utgifter men icke någon 
ekonomisk vinst, kommissionen icke anser, att regleringen av reseersättningsfrågan i och för 
sig bör föranleda någon avlöningsförhöjning till den icke resande skogsstatspersonalen. 
Av den i ärendet förebragta utredningen samt av de enstämmiga uttalanden i samma 
riktning, som gjorts av de sakkunniga kommittéer och myndigheter, som behandlat res- 
penningfrågan, torde med full tydlighet hava framgått, att de nuvarande reseersättningarna 
till skogsstatspersonalen äro för sitt ändamål otillräckliga. Då detta helt naturligt måste hava 
till följd, antingen att skogarna och de i dessa särskilt för närvarande pågående stora och 
viktiga arbetena icke erhålla den tillsyn, vård och skötsel, som önskvärt vore, eller också att 
tjänstemännen, för att kunna fullgöra alla erforderliga tjänsteresor, nödgas anlita även av- 
löningsmedel för täckande av resekostnaderna, synes det i hög grad angeläget, att en ändring 
härutinnan snarast möjligt kommer till stånd. På grund härav och i betraktande jämväl av 
de osedvanligt höga konjunkturer på trävarumarknaden, som för närvarande äro rådande, 
anser sig kommissionen för den skull böra föreslå, att de nya grunderna för reseersättningens 
utgående måtte få träda i kraft redan från och med den 1 juli innevarande år. 
Slutligen har kommissionen vid utredningen och behandlingen av frågan om traktamenten 
till skogsstatspersonalen icke kunnat undgå att finna, att den i resereglementet fastställda 
traktamentsersättningen till statens tjänstemän för extra förrättningar i statens ärenden under 
nu rådande dyrtid näppeligen bereder tjänstemannen skälig ersättning för de ökade levnads- 
omkostnader, som han till följd av resan måste vidkännas. Detta förhållande är av mindre 
betydelse för tjänstemän, som endast mera sällan hava att företaga tjänsteresor, men för 
tjänstemän, vilka, i likhet med skogsstatstjänstemännen, under en stor del av året måste vara 
»på resande fot» är detsamma givetvis ganska kännbart. Det torde därför med skäl kunna 
ifrågasättas, huruvida icke en tillfällig förhöjning av de i resereglementet stadgade traktaments- 
beloppen — vilken förhöjning jämväl skulle komma skogsstatstjänstemännen till del — under 
nu rådande förhållanden kunde anses vara av behovet påkallad. I Norge har förhöjning av 
ifrågavarande traktamentsbelopp nyligen ägt rum. 
På grund av vad sålunda anförts får kommissionen i underdånighet hemställa: 
det täcktes Eders Kungl. Maj:t 
dels i proposition till innevarande års riksdag föreslå, att de i nuvarande lönestater 
för skogsstaten och statens skogsskolor upptagna fasta respenninganslag till ordinarie 
tjänstemän vid skogsstaten och statens skogsskolor måtte upphöra att utgå med ut- 
gången av juni månad 1917; 
dels ock, med upphävande i övrigt av vad häremot strider, förordna, att resekostnads- 
och traktamentsersättningen till ordinarie och extra tjänstemän vid skogsstaten och 
statens skogsskolor för resor och förrättningar i tjänsten skall från och med den I 
juli 1917 utgå i enlighet med gällande resereglemente, med iakttagande likväl att — 
där icke för särskilt fall annorlunda bestämts — beträffande resa för förrättning inom 
vederbörande distrikt, följande undantag från resereglementet skola gälla: 
