MEDDELANDEN FRÅN STATENS SKOGSFÖRSÖKSANSTALT. 
Studier över salpeterbildningen i naturliga jord- 
måner och dess betydelse i växtekologiskt 
: avseende. 
Av HENRIK HESSELMAN. 
Bland de till antalet ganska få kemiska grundämnen, som äro ound- 
gängligen nödvändiga för en växts utveckling, intar kvävet en i många 
avseenden egendomlig särställning. Kväveförrådet i växtens omedelbara 
omgivning är ofantligt stort. Luften består till 79 volymprocent av fritt 
kväve, men detta kväve kan endast på omvägar komma de högre växterna 
till godo, såvida de icke såsom leguminoser och några andra växter leva 
i ett egendomligt samliv med kväveassimilerande bakterier eller andra 
liknande organismer. Men även det kemiskt bundna kvävet är icke 
alltid tillgängligt för de högre växterna. Ehuru kvävet ingår som 
en nödvändig beståndsdel i växtens mest komplicerade kemiska för- 
eningar, äggviteämnena, erbjuda företrädesvis de i kemiskt avseende 
enkla kväveföreningarna, ammoniak och salpetersyra, det för växten 
lättast tillgängliga kvävet. En jords förmåga att tillfredsställa en växts 
kvävebehov beror därför icke blott på jordens totala kvävemängd, utan 
— framförallt på att kvävet kommer växten tillgodo i tillgänglig form. För 
i de flesta växter är salpetersyran den lämpligaste kväveföreningen. De 
— faktorer, som gynna salpeterbildningen, ha därför blivit noggrannt stude- 
rade, och snart sagt otaliga äro de undersökningar, som utförts angående 
salpeterbildningen i kultiverad jord. När det gäller skogsjord och annan 
mera naturlig jordmån, är förhållandet ett annat. Endast ett mindre antal 
undersökningar föreligga på detta område, och ända intill senaste tid 
har man haft tämligen oriktiga föreställningar om denna process i skogs- 
marken. 
För några år sedan påbörjades vid Statens skogsförsöksanstalt en serie 
undersökningar över salpeterbildningen i naturlig jordmån. Till att börja 
22, Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1917. 
