328 HENRIK HESSELMAN. (304 
denna uppfattning sökte BAUMANN och GULLY (1909—1913, GULLY 1915) 
i Munchen göra gällande, att humusämnena voro neutrala och av kolloid 
natur samt att deras sura reaktion berodde på att kolloiderna ur saltlös- 
ningar absorbera kationen, d. v. s. den positivt laddade jonen. Såväl deras 
experiment som hela deras kemiska åskädning har emellertid utsatts för 
en skarp kritik från fysikalisk-kemisk sida, gent emot vilken deras bevis- 
föring ej synes kunna hålla streck (RINDELL 1911, OÖDÉN 1916). Det 
har dessutom lyckats en svensk kemist, S. ODÉN (1912, 1916), som ut- 
fört åtskilliga undersökningar över torvens kemi, att ur torv och andra sura 
humusformer isolera en trebasisk organisk syra av hög molekylarvikt (c:a 
1,000), som närmast torde motsvara de äldre kemisternas huminsyra. Sy- 
rans konstitution är emellertid ännu icke utredd. BAUMANNS och GULLYS 
undersökningar hava emellertid den förtjänsten, att de starkt framhållit 
betydelsen av humusämnenas kolloidala natur, och då växlingar i det 
kolloidala tillståndet efter allt att döma ha en stor betydelse för nitrifi- 
kationen eller salpeterbildningen i marken, torde det vara lämpligt att även 
något vidröra denna fråga. I detta sammanhang kan emellertid endast 
framhållas några av de viktigaste fakta; en mera fullständig redogörelse 
skulle föra alldeles för langt. 
Under begreppet kolloid eller kolloidalt förstår man ett visst slags 
tillstånd hos materien. Den engelska kemisten GRAHAM visade, att vissa 
ämnen i lösning kunna diffundera genom organiska membraner, andra 
däremot ej eller också ytterst långsamt. Då de diffunderbara vid lös- 
ningens indunstning kristalliserade, de icke diffunderbara däremot, såsom 
lim, öfvergingo i ett gelé eller gelatinliknande amorft tillstånd, kallade 
han de förstnämnda ämnena kristalloider, de senare kolloider (efter colla = 
lim). Den vetenskapliga forskningen har sedermera visat, att när en 
kolloid löses, bildas ej någon verklig lösning. Med särskilt utrustade 
mikroskop, s. k. ultramikroskop, kan man i lösningsmedlet observera 
små korn eller ytterst små partiklar, vilka befinna sig i livlig rörelse. 
Det är isynnerhet organiska föreningar med hög molekylarvikt, som bilda 
dylika lösningar, men även andra ämnen, såsom metaller t. ex. guld, 
platina etc., kunna genom lämpliga metoder bringas i kolloidalt tillstånd. 
Den kolloida metallen befinner sig i lösningen i form av ytterst små 
svävande partiklar, som befinna sig i livlig rörelse. I en verklig lösning 
kan man däremot ej urskilja några partiklar, den är vad man kallar 
optiskt tom, då den undersökes under ultramikroskopet. 
De kolloida lösningarna bilda, kan man säga, ett mellanled mellan å 
ena sidan de verkliga uppslamningarna, a andra sidan de verkliga lös- 
ningarna. Medan uppslamningarna så småningom sedimentera, bestående 
i att de fasta eller uppslammade partiklarna sjunka till botten, hålla sig 
