(395) STUDIER ÖVER SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDMÅNER 329 
de kolloidala lösningarna i åratal stabila. Från uppslamningarna skilja 
de sig ock genom partiklarnas storlek. Först när det i vattnet eller i 
lösningsmedlet befintliga ämnet uppnått en så långt gående finfördelnings- 
grad, att partikelstorleken ej överskrider en genomsnittsdiameter av o,r fu 
("/10000 mm), börja de kolloidala fenomenen att visa sig, partiklarna få egen- 
rörelse och lösningarna bli stabila. När finfördelningsgraden ytterligare stiger 
till en genomsnittsdiameter av 0,01 ft ("/150000 MM) övergå de kolloidala 
lösningarna i verkliga lösningar. När ett kolloidalt ämne löses eller 
fördelas i ett lösningsmedel, blir beröringsytan mellan lösningsmedlet 
(dispersionsmedlet) och det lösta ämnet (den dispersa fasen) ofantligt stor. 
Just av denna stora yta bero de kolloidala ämnenas egendomligheter, 
bl. a. ha de en stor förmåga att härigenom kvarhålla eller adsorbera salter 
ur deras lösningar. Genom en sådan adsorbtion av den positivt laddade 
jonen i ett salt sökte BAUMANN och GULLY förklara, att många humus- 
ämnen reagera surt; en åsikt vilken, som nyss omtalats, blivit skarpt 
kritiserad. Markens adsorbtionsförmåga är ock till stor del bunden vid 
kolloiderna. 
De i humus förekommande organiska föreningarna hava samtliga hög 
molekylarvikt och äro därför ägnade att bilda kolloidala lösningar. Från 
jordmånssynpunkt är de kolloidala lösningarnas förhållande gent emot 
salter eller: elektrolyter av största vikt. Sätter man ett salt, t. ex. ett 
kalksalt till en kolloidal lösning, t. ex. en humuslösning flocka de i 
lösningsmedlet befintliga partiklarna sig tillsammans i smärre flockar, på 
samma gång som deras rörelse upphör. Det kolloidala ämnet faller ut, 
eller kanske riktigare sagt, det koagulerar. När det kolloidala ämnet 
befinner sig i lösning, säges det bilda en sol eller befinna sig i sol- 
stadium, när det koagulerar, bildar det en gel eller övergår i gelstadium. 
Den inverkan, som saltlösningar ha på kolloidala lösningar, spelar den 
största roll för humusämnenas och jordens struktur. I ett saltfattigt 
medium får jorden eller humusämnena en mera jämn, tät struktur, enkel- 
kornstruktur, emedan de olika partiklarna jämnt lagra sig intill varandra- 
I ett mera saltrikt medium flocka humuspartiklarna sig ihop i smärre 
klumpar. Jorden får en luckrare struktur, en klumpstruktur, som bättre 
tillåter markens genomluftning, rötternas nedträngande i marken etc. 
Den roll, som framförallt kalksalterna ha för humusämnens utfällning 
eller utflockning, framgår tydligt nog, då man jämför vattnet i bäckar eller 
i diken i det kalkrika Jämtland med vattnet i de kalkfattiga områdena 
av Norrland. I Jämtlands silurområde finna vi klara, genomskinliga vat- 
ten, i de kalkfattiga trakterna av Norrland bruna, av humusämnen fär- 
gade vatten. I det kalkrika Jämtland fällas humusämnena ut av kalken, 
i de kalkfattiga trakterna hålla de sig i lösning. 
