330 HENRIK HESSELMAN. (306) 
Även andra salter än kalksalter kunna härvidlag spela en roll, vilket 
vi få tillfälle att längre fram beröra. 
Kasta vi en blick tillbaka på vad som här sag:s am humus, torde 
som det viktigaste följande kunna anföras. 
1) Ur humusfattiga jordar, men aven ehutu I mindretlom 
fattning ur torv, har man kunnat isolera organiska ämnen av 
känd sammansättning. I vissa:fall uppga de isolerade rocn 
identifierade ämnena till en rätt betydande andel av markens 
humus. 
2) Många humusformer, särskilt de mörkfärgade, besta dock 
till väsentlig del av till sin kemiska konstitution och sina 
esenskaper ej närmare undersökta ämnen. 
3) Den sura reaktion, som vissa humusformer aga, beror på 
förekomsten av fria organiska syror. 
4) Humusämnena ha i övervägande grad kolloidal natur, var- 
för deras fysikaliska struktur starkt påverkas av det omgivande 
mediets eller markens halt av lösliga salter (elektrolyter). 
Innan jag går vidare i min skildring, torde det vara lämpligt att något 
erinra om humustäckets strukturella beskaffenhet i våra skogar. I det 
följande kommer denna fråga ofta att beröras och olika former komma 
att närmare skildras. Här ma det. därför vara nog att erinra om, att 
man med fördel kan urskilja tvenna huvudtyper, som enligt hittills bruk- 
lig terminologi kunna kallas mulltypen och råhumustypen. Av båda 
finnas många olika varianter, och sins emellan äro de förbundna genom 
åtskilliga övergångsformer, men i de väsentliga dragen låta de sig lätt 
karaktäriseras. Till mulltypen höra de luckra, av maskar och insekter 
väl genomarbetade skogsjordarna. Dessa jordar utmärkas av en mera 
jämn övergång mellan det översta, på organiska ämnen rika lagret och 
den underliggande mineraljorden. Även i det översta skiktet äro humus- 
ämnen och mineralpartiklar blandade om varandra. Som typ för mull- 
jorden kan anföras den goda bokskogsmarken, sådan den blivit skildrad 
och studerad av P. E. MULLER (1887). Mulltypen återfinna vi hälst i 
våra lövskogar, framförallt i dem, som bildas av de s. k. ädla lövträden, 
men även barrskogar kunna uppvisa samma marktyp, dock huvudsakligen 
på kalkrik jordmån. Dels genom maskars och insekters verksamhet, dels 
ock på grund av att humusbildningen försiggår under inverkan av mineral- 
salter (elektrolyter) har humuslagret i mulljordarna klumpstruktur. 
I motsats till mulltypen utmärker sig råhumustypen därav, att de mult- 
nande organiska ämnena bilda ett skikt eller ett lager på mineraljorden, 
från vilken detta skikt ofta kan lyftas upp som en matta eller en fäll. 
