338 HENRIK HESSELMAN. (314) 
i de vissnade bladen på marken av mikroorganismer sönderdelas till amino- 
syror, ur vilka avspjälkas ammoniak. Denna oxideras av andra bakterier 
till salpetersyrlighet (nitrit) och denna till salpetersyra (nitrat). Salpetersyran 
upptages ur marken av högre gröna växter. Tillsammans med vid kol- 
syreassimilationen bildade kolhydrater förarbetas denna till aminosyror, 
vilka bilda så att säga byggnadsstenarna i den ytterst komplicerade 
äggvitemolekylen. Av dessa byggnadsstenar och under inflytande av 
ytterligare mängder kolhydrater bildas sedan äggviteämnena. Aggvite- 
syntesens förlopp är visserligen föga utredd, men i denna riktning torde 
man ha anledning antaga att den går (se t. ex. JOST 1913, sid. 183— 
187). Den yttre ringen åskådliggör på detta sätt kvävets ordinära krets- 
lopp, men processer finnas också, som gå 1 motsatt riktning. Vissa 
esie organismer reducera salpetersyra till 
ammoniak, andra upptaga ammoniak 
direkt och förarbeta den till amino- 
Aminosyror Ammosyror 
syror. Men kretsloppet är icke slu- 
| tet. Från luftens fria kväve göras in- 
Atmosfärens RAT - . a 
fria kväve vinningar, å andra sidan förekomma 
förluster. Leguminosbakterierna, de 
i alrötternas knölar levande mikro- 
organismerna, de fritt levande, kväve- 
Nitril 
assimilerande bakterierna och svam- 
Fig. 1. Skematisk framställninng ÄN KYavels parna upptaga luftens friadlavavelael 
kretslopp i naturen och dess förhållande till ,. . - 85 . : 
KS RENS | bilda organiska kväveföreningar (pilen 
atmosfärens fria kväve (huvudsakl. efter . NO 
vid sexhörningens spets). Vissa bak- 
BARTHEL 1916). ) 
terier frigöra kväve ur salpetersyra 
(denitrifikanterna), men marken får också tillskott av salpetersyra med 
nederbörden (de ut- och inåtriktade pilarna i figurens nedre vänstra hörn). 
Under processen går också en del ammoniak förlorad, men andra am- 
moniakmängder invinnas också av marken genom nederbörden och di- 
rekt genom absorption. 
I det föregående har jag sökt uppdraga de viktigaste riktlinjerna för 
studiet av skogsmarkens kvävefråga. De beröra å ena sidan de pro- 
cesser, genom vilka skogsmarken erhåller sitt kväve, å andra sidan det 
sätt, varpå de organiska kväveföreningarna nedbrytas, så att kvävet blir 
tillgängligt för de högre gröna växterna. Det är tydligen frågor av 
eminent praktisk och teoretisk betydelse. Frågornas praktiska intresse 
förhöjes ytterligare därigenom, att vi genom våra ingrepp i skogen och 
skogsmarken kunna påverka de processer, som härvidlag äro verksamma. 
