(35) STUDIER ÖVER SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDMÅNER, 339 
De processer, genom vilka det organiskt bundna kvävet göres till- 
gängligt för högre gröna växter, ligger i närvarande stund kanske bäst 
till för det vetenskapliga forskningsarbetet. Den praktiska betydelsen 
av dylika studier är ock utomordentligt stor, även för skogsbruket. I 
detta hänseende torde det vara nog att hänvisa till förhållandena å de 
danska ljunghedarna. Marken i ljunghedarna är ingalunda kvävefattig, 
snarare motsatsen, men kvävet befinner sig i en svårtillgänglig form. 
Hedskogsbruket måste därför genom inplantering av leguminoser eller 
på annat sätt sörja för tillförseln av kväve i assimilerbar form. Före- 
liggande undersökning avser närmast att utreda de förhållanden, under 
vilka kvävet blir för växterna tillgängligt såsom salpetersyra, d. v. s. i 
den för de flesta växter lättast tillgängliga formen. 
Kar. IV. Äldre undersökningar angående förekomst av sal- 
petersyra i skogsjord. 
Ganska olika men var på sitt håll mycket bestämda åsikter ha gjort 
sig gällande angående salpeterns förekomst i skogsmark och dess be- 
tydelse för skogsväxternas näring. 
Den berömde franske växtfysiologen och åkerbrukskemisten BOUSSIN- 
GAULT (1886, s. 40) ägnade ingående studier över salpeterns bildning och 
förekomst inom olika slags jordar. Även i skogsmark fann han salpeter, 
ehuru ej i någon betydande mängd, en observation som t. o. m. hos 
hans egna landsmän synes ha råkat i fullständig glömska. Detta torde 
till en icke ringa del bero därpå, att en av de mest verksamma skogs- 
marksforskarna under senare hälften av förra århundradet, EBERMAYER 
(1888), hade kommit till den uppfattningen, att salpeter saknas i naturlig 
jordmån. I de bayerska alperna undersökte han vatten från skogs- och 
mossmarker och fann, att dessa i regel saknade varje spår av salpeter- 
syra. Endast där marken gödslats med latrin eller kreatursspillning, 
finner han salpeter i mera påvisbara mängder. EBERMAYER gjorde där- 
för den åsikten gällande, att salpetersyra bildas i marken endast när de 
kvävehaltiga ämnena äro av animaliskt ursprung (urin, latrin, kreaturs- 
spillning), men att när de mer kvävefattiga växtresterna multna, nedbryt- 
ningen av de organiska kväveföreningarna ej föres längre än till amino- 
syror och ammoniak, i vilken form skogsväxterna skulle upptaga kvävet. 
EBERMAYER finner ett stöd för sin uppfattning i undersökningar av MOo- 
LISCH (1883), som i grenar och kvistar av åtskilliga träd (Srringa wvul- 
garis, Ulmus campestris, Plhiladelphus coronarius, Taxus baccata, Am- 
pelopsis hederacea, Robinia Pseudacacia, Celtis australis. Atilanthus glan- 
dulosa) ej kunde påvisa salpeter med de allmänt använda, mycket käns- 
