350 HENRIK HESSELMAN. (326) 
avdelningar eller facies. En på marken mera fordrande typ utmärkes av 
Allium ursinum eller Mercurialis perennis. En annan undertyp karaktäriseras 
av ÅAsperula odorata, Melica uniflora, Stellaria holostea, Viola riviniana 
och V-. silvestris. En mera örtfattig typ kan t. o. m. sakna Anemone 
nemorosa och hyser av mera karaktäriska arter endast Öxalis acetosella 
samt några mer anspråkslösa växter som Veronica chamedrys och V. 
offictnalis. Ett närmare studium av bokskogarna, vilket legat utom pla- 
nen för detta arbete, skulle sålunda säkerligen kunna ge anledning till 
urskiljande av flere, väl karaktäriserade undertyper. 
I bokskogarna med råhumus är det torra lövlagret mer eller mindre 
sammanvävt av svamphyfer. Under lövlagret förekommer ett segt, av 
insekter eller maskar föga eller icke alls bearbetat humuslager, som 
merendels ligger som ett särskilt skikt på mineraljorden, vilken i sin 
översta del är mer eller mindre urblekt, bildande blekjorden. Karaktä- 
ristiska växter äro skogsstjärna ( 7Z»ientalis europea), kruståtel (ÅAira flexuosa) 
samt ekorrbärsört (Majanthemum bifolium) och vårt vanliga blåbär. 
Inom vårt land träffar man den mullrika bokskogen förnämligast i Skåne, 
där den mångenstädes kalkhaltiga marken gynnar typens uppkomst. 
Bokskogarna på de högre belägna delarna av Hallandsås däremot ten- 
dera till råhumustypen. Marken är där ofta överdragen av ett mosstäcke, 
blåbärsriset är en karaktärsväxt, och humuslagret är ofta tämligen starkt 
råhumusartat. Även i andra delar av södra Halland t. ex. kronoparken 
Tönnersjöheden, visa bokskogarna en viss benägenhet för råhumusbild- 
ning, dock ej så utpräglad som på Hallandsås. 
Bokskogsmullen har genom P. E. MULLERS (1887) skildringar blivit 
så att säga det klassiska exemplet på en mull. Kväveomsättningen i 
denna jordart kan därför påräkna ett alldeles särskilt intresse. 
I bokskogarna på Söderåsen var salpeterhalten hos örterna och andra 
växter i maj 1915 rätt betydande. Tydlig eller t. o. m. kraftig salpeter- 
reaktion gåvo hallon (Hubus ideus), Viola silvestris och V. riviniana 
(i rotstockens övre och bladskaftens nedre partier), Stellaria nemorum”" 
glochidosperma, St. holostea, Asperula odorata (i de nedersta, något upp- 
svällda internodierna), Oxalis acetosella (i de något uppsvällda bladbaserna), 
ÅArenaria trinervia, Lactuca muralis, Dentaria bulbifera (på vissa platser), 
Corydalis intermedia (en del frodiga individ). I smärre luckor, utmärkta 
av låga hallonsnår, var i regel salpeterhalten hos örterna och gräsen 
större än i det mera slutna beståndet, t. ex. hos Poa pratensis. Genom- 
gående negativt utslag gåvo däremot Anemone memorosa, Å. hepatica, 
Veronica officinalis och V. chamedrys m. fl. 
Av dessa observationer framgår, att en nitrifikation försiggår i 
bokskogsmullen. Salpeterbildande bakterier äro också allmänt ut- 
