35 HENRIK HESSELMAN. (323) 
funnit rikligt med salpeter hos åtskilliga bokskogsväxter och att MIGULA 
(1900) funnit, att jordprov från bokskogar kunna nitrificera en ammoni- 
umsulfatlösning. HENRY däremot (1908, sid. 206—208) hävdar den upp- 
fattningen, att salpeter ej bildas i bokmull, liksom överhuvudtaget ej i 
skogsmark. Såsom bevis anför han, att ett prov bokmull visserligen 
bildade salpeter, när det fick ligga i ett öppet kärl, men att när ett lika- 
dant prov täcktes av ett en cm mäktigt lager av boklöv, detta hindrade 
salpeterbildningen. Orsaken härtill söker han i denitrifikanterna, som 
i lövtäcket finna en lämplig näring. Att lövlagret i naturen ingalunda 
hindrar salpeterbildningen framgår emellertid till fullo av det faktum, att 
bokskogsväxterna ofta äro nitrathaltiga. 
Såväl min egna som andras undersökningar (WEIS, FRANK) visa, att 
salpeter normalt torde förekomma i bokmullen. För örtvegetationen 
spelar salpeterbildningen en viktig roll, många bokskogsväxter upphopa 
åtminstone under våren nitrat i sina vävnader. I vad mån salpeterbild- 
ningen spelar en roll för trädvegetationen skall längre fram diskuteras. 
Hittills har jag ej gjort några ingående undersökningar över nitri- 
fikatitonen i bokskogens råhumus. Jordprov från bokskogarna å Hallandsås 
med mera utpräglad torvbildning nitrifierade ej en ammoniumsulfatlös- 
ning, men denitrifierade, ehuru långsamt, GILTAYS lösning (tab. 6 n:r 10.) 
WEIS har emellertid även där kunnat påvisa en om ock svag salpeterbildning 
(1909, sid. 290). 
Av dessa här refererade undersökningar och av mina egna observa- 
tioner torde till fullo framga, att i bokskogar med utpräglad mull 
salpeterbildande organismer aro allmänt utbredda; lilsasa 
denitrifikanter. Bokskogens örter och gräs innehålla ofta avse- 
värda mängder nitrat. Jordprov från mullrika bokskogar kunna 
vid lagring bilda betydande mängder salpeterkväve. 
Blandskogar av ädla lövträd. 
(Detaljundersökningar se Skogsförsöksanst. medd. 1917 sid. 427). 
Medan boken i vårt land helst bildar rena bestånd, uppträda våra 
övriga ädla lövträd vanligen i blandning med andra. De rena bestån- 
den intaga i regel endast helt små arealer, en ändring i markens be- 
skaffenhet, de överallt vanliga ingreppen med yxan splittra de små ur- 
sprungliga rena bestånden och bidraga till uppkomsten av bland: 
bestånd av växlande beskaffenhet. Mest benägen för att bilda rena 
naturbestånd är kanske eken, minst sådana träd som alm, lönn och aven- 
bok. Det som kanske främst utmärker bestånden av våra vanliga ädla 
lövträd med undantag av boken är den rika undervegetationen af löv- 
fällande buskar samt rikedomen på gräs och örter i markbetäckningen, 
