(329) STUDIER ÖVER SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDMÅNER. 3INS 
allt en följd av det rikligare ljustillträdet. Bladavfallet från träden och 
buskarna, de nedvissnande gräsen och örterna tas om hand av maskar och 
insekter och ge liksom i den godartade bokskogsmarken upphov till en 
mer eller mindre rik mullbildning. Hur kvävet i denna mull omsättes 
till salpetersyra belyses närmare av nedan skildrade skogssamhällen. För 
närmare detaljer hänvisas till sid. 427 i avdelningen för detaljunder- 
sökningar. 
Ekskogar. 
Som nyss nämndes, är eken bland våra övriga lövträd mest benägen 
för att bilda rena bestånd. Beståndens utseende växlar starkt, ej minst 
beroende på kulturens ingrepp genom yxan, betande kreatur etc. Från 
Ur Skogsförsöksanstaltens saml. Foto av förf. 
Fig. 2. Ekskog av mellansvensk typ. Uppland. Danderyds sn. Djursholm ?!/, 1906. 
Detaljbeskrivning sid. 430. 
Eichenwald. Mittelschwedischer Typus. Detaillierte Beschreibung S. 430. 
de mera starkt slutna bestånden med en mera rik undervegetation av 
buskar, finns en serie övergångar till de mera öppna soliga ekbackarna, 
en typ, som i synnerhet i mellersta Sverige representerar ekskogen. 
Som ett exempel på en tämligen typisk, föga betad, men ganska ljus 
och öppen ekbacke kan anföras det å sid. 430 närmare skildrade ek- 
beståndet vid Djursholm (se fig. 2). Markvegetationen visar stark väx- 
ling allt efter beskuggningsgraden. Under de vida ekkronorna träffas 
smärre, nästan slutna mattor af liljekonvalje, utåt kantade av en bård 
av Geum urbanum. Där beskuggningen är svagare än omedelbart under 
kronorna, men dock ej alltför svag, har vegetationen en mera lund- 
artad karaktär, på mera öppen och torr mark en mera ängsliknande. 
Här är ej platsen att ingå på dessa detaljer, de belysas till en viss grad 
24. Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1917 
