350 HENRIK HESSELMAN. (332) 
av de a sid. 430 meddelade ståndortsanteckningarna. Liljekonvaljen och 
ett betydande antal örter från de mera lundliknande partierna visa om 
våren en betydande salpeterhalt; jordprov från olika delar av ekbeståndet 
ha ock visat sig kraftigt nitrificerande (proven n:o 43—45 i tab. 7). Det lider 
sålunda icke något tvivel, att ej kvävet i mullen i detta bestånd omsättes 
till salpeter. I ännu högre grad tycks detta vara fallet i de på under- 
vegetation rikare ekbestånden i sydligaste Sverige, som ofta äro blandade 
med andra ädla lövträd. Deras allmänna utseende torde ganska väl belysas 
av fig. 3 och 4. Ett par sådana bestånd nära Röstånga i Skåne under- 
söktes av mig i maj 1915; detaljanalyserna återfinnas å sid. 427. Undervege- 
tationen kan i dessa undersökta bestånd karaktäriseras som ganska rik, dock 
förekomma ej några särskilt sällsynta eller i Skånes lövskogar mer ovanliga 
arter. Ett betydande antal arter visade sig starkt nitrathaltiga, snitt 
genom mer parenkymatiska vävnader färgade ofta några droppar difenylamin 
+ konc. svavelsyra skarpt mörkblåa. Till de nitratförande höra flera vår- 
blommande lundväxter. Vid lagring bildade jordprov från dessa lokaler 
betydande nitratmängder (se tab. 7 n:o 7 och 8). 
Almskog. 
Ett med ekbestånden alldeles överensstämmande resultat gav en under- 
sökning av lövskogen i Dalby hage, som bekant en av vårt lands allra 
vackraste och ståtligaste lövskogar, en vallfartsort för naturälskare från 
vida nejder i Skåne (BULOW 1911). Mera detaljerat undersöktes ett 
bestånd av ståtliga, vackra almar, blandade med kraftiga, resliga ekar, 
som tillsammans bildade ett naturbestånd av den mest imponerande be- 
skaffenhet. Undersökningens detaljer återfinnas å sid. 431. Liksom i de 
nyss omnämnda ekbestånden är växternas nitrathalt betydande, även några 
vedväxter ge märkligt nog nitratreaktion, nämligen alm och hassel. Jordprov 
nitrificera en ammoniumsulfatlösning och bilda vid lagring betydande mäng- 
der salpeterkväve (tab. 7 n:o 9). Som förut omnämnts (sid. 306) har ligninet 
benägenhet att hindra salpeterns reaktion med difenylamin + konc. svavel- 
syra. Då nitraterna, att döma av förhållandet hos örterna, helst hopas 
i den primära barken och i märgen, hade man nog den största utsikten 
att finna salpetern hos träd i de unga, ännu oförvedade skotten. Dock 
ge dessa endast undantagsvis nitratreaktion, vilket ju möjligen kan bero 
därpå att skottens ligninhalt redan på ett mycket ungt stadium hindrar 
reaktionen. Så mycket märkligare är det då, att hos träd kunna påvisa 
en nitratreaktion. Till dessa frågor återkommer jag emellertid längre fram. 
Asklund. 
Ett annat exempel på hur förhållandena kunna gestalta sig i de ädla 
lövträdsbestånden lämnar en undersökning av asklundarna å ön Skabb- 
