(341) STUDIER ÖVER SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDOMRÅDEN. 365 
vegetationen inskränkes till den mera örtrika vegetation, som kransar 
själva bäcken, medan man ej kan spåra något egentligt avbrott i själva 
skogsbeståndet. Detta äger i synnerhet rum kring mera smala och obe- 
tydliga bäckar (se sid. 453). : 
Ovanför barrskogsgränsen ha lunddälderna sin fortsättning i de örtrika, 
lundartade björkskogar, som ofta utbildas kring rinnande vatten. Kommer 
man ovanför trädgränsen, kan man stundom spåra lunddäldens fortsätt- 
ning i den vegetation av mjuka, bredbladiga örter, som stundom utbildas 
i fjällens nedre alpina regioner på mark med genomsipprande vatten (se 
t. ex. ROB. FRIES 1910 sid. 255— 258). Angående det rinnande vattnets 
betydelse inom den högsta fjällregionen meddelas längre fram några 
iakttagelser. 
Det är tydligt, att lunddälderna inom olika delar av landet skola förete 
stora floristiska olikheter, men å andra sidan bilda de omisskänneligen 
en grupp av i ekologiskt hänseende verkligen samhöriga växtformationer. 
Ett bevis härpå ser jag i den omständigheten, att vissa karaktäristiska 
arter träffas i lunddälderna över mycket stora delar av landet, t. ex. 
Stellaria nemorum, Epilobium angustifolium, Rubus ideus, Chrysosplenium 
alternifolium, Actea spicata m. fl. Liksom hos alla artrika växtsamhällen 
kan man också bland lunddaålderna urskilja åtskilliga floristiskt karak- 
täriserade varianter, s. k. facies. Först då man kan närmare karaktäri- 
sera orsakerna till de olika varianterna, synes mig en närmare skildring 
av desamma kunna påräkna ett mera allmänt vetenskapligt intresse. 
Såsom viktiga moment för växlingarna i lunddäldernas sammansättning 
skulle jag vilja framhålla vattentillgång och vattnets olika rörelsehastig- 
het, däldens topografi, markens större eller mindre kalkhalt samt sist, 
men icke minst traktens allmänna klimat. Inom en och samma lunddäld 
spårar man vanligen en stark växling i växttäckets sammansättning. 
Vattentillgången och vattnets större eller mindre rörlighet synas härvid- 
lag vara de bestämmande faktorerna. Ju mer marken influeras av det 
rörliga vattnet, desto större roll spela de för lunddälden karaktäristiska 
växterna (se fig. 11 och 12). Där lunddälden gör ett avbrott i en barrskog 
finner man därför ofta bäckkanten invid vattnet klädd av en lunddäldsflora, 
medan kanske blott en fot därifrån markbetäckningen bildas av de för 
barrskogen karaktäristiska risen och mossorna (jmfr ant. sid. 453). De olika 
associationerna bilda, då bäcken slingrar sig fram mellan stenarna, en 
brokig mosaikartad matta, där somliga fläckar täckas av ris och mossor, 
andra av örter och gräs. Det är tydligt, att just dylika växlingar äro 
ägnade att ge en antydan om de faktorer, som äro de viktigaste i växt- 
samhällets ekologi. 
Detaljanalyser av lunddälder äro återgivna å sid. 442. Man finner där 
