380 HENRIK HESSELMAN. (356) 
Emellertid visa de s. k. lagringsproven, att salpeter ej 
eller endast i mycket minimala mängder kan bildas i de 
mossrika barrskogarnas mark. Prov, som upplagts till lagring 
i Erlenmeyerkolvar under för nitrifikation särskilt gynnsamma 
betingelser, alstra under månader endast ytterligt små mäng- 
der salpetersyra, oftast är kvantiteten så obetydlig, att den 
helt och hållet ligger inom försöksfelen. Det torde härvidlag för- 
tjäna omnämnas, att den luckring och bearbetning, som proven måste 
undergå, innan de lagras i kolvarna, i någon mån bör kunna vara ägnad 
att framkalla en svag nitrifikation, även om en sådan ej äger rum i det 
mer orörda provet (se tab. 7 n:r 3, 17, 23—25, 27—209, 31, 30— 4 =) 
Bristande nitrifikationsförmåga visa ej blott de prov, som 
härstamma från starkt genomblädade bestånd med merarses 
nästan torvliknande råhumus, utan även proven från de slutna 
bestånden med mera luckert och löst humustäcke. Emellertid 
saknas icke nitrifikationsförmågan totalt i dylik skogsmark. Vissa skogs- 
vårdsåtgärder ha nämligen den egenheten att framkalla en livlig, t. o. m. 
ytterst kraftig nitrifikation. Studiet över dessa frågor för oss emellertid 
in på en rad alldeles speciella skogsvårdsfrågor, varför jag finner lämp- 
ligt att i en särskild avhandling behandla dessa spörsmål. Avhandlingen 
publiceras i omedelbar anslutning till denna undersökning. 
Bland de undersökta bestånden ingå även de av G. SCHOTTE (1912) 
närmare studerade, ytterst virkesrika barrblandbestånden å Jönåkers härads- 
allmänning i Södermanland. Som de å sid. 467—469 närmare meddelade be- 
ståndsanalyserna ge vid handen, utmärkas dessa bestånd icke av någon mer 
framträdande eller egendomlig markbetäckning. Begränsar man provytan 
till att omfatta endast den mera välslutna delen av beståndet, utgöres mark- 
betäckningen endast av enstaka blåbärs- och lingonris, Goodyera repens, 
Majanthemum, Monotropa hypopithys och några andra vanliga barrskogs- 
växter. Mossorna äro de vanliga, t. o. m. sphagna och Polytrichum uppträda 
i markbetäckningen. Oaktat markbetäckningen sålunda icke anger nå- 
gon särskilt hög bonitet, hör dock denna provyta till de växtkraftigare 
och virkesrikaste, som skogsavdelningen någonsin utlagt. I marken sak- 
nas salpeterbildande organismer, jordprov bilda ingen salpeter eller endast 
små mängder; även i den mer öppna delen av beståndet, där Anemone 
nemorosa växer, bildas helt obetydligt med salpeter (se tab. 6 n:o 40). Den 
totala kubikmassan uppgick vid 140 år till 847 kbm. Barrskogsbestån- 
den kunna sålunda nå den mest storartade utveckling utan 
salpeterbildning i marken. Till dessa och till andra därmed samman- 
hängande frågor återkommer jag i ett senare kapitel. Tydligt är emeller- 
tid, att barrträden kunna åtnöja sig med andra kväveföreningar än salpeter. 
