382 HENRIK HESSELMAN. (358) 
Sn annan med denna sak sammanhängande fråga är spörsmålet om 
björkens, aspens och andra lövträds inflytande på kväveomsättningen, när 
de mer eller mindre rikligt förekomma 1 barrträdsbeständen. Denna fråga 
har ännu ej behandlats av mig på något mer ingående sätt, men några 
bestånd ha dock undersökts. Båda höra hemma i Norrland, det ena före- 
kommer i Norrbotten, nämligen vid Brännfors 1 Piteå socken, det andra i 
Jämtland, Ansjö kronopark. Båda ha uppkommit efter brand, utgöras av 
tall och gran i blandning med asp och björk, äro väl slutna och visa en för 
trakten mycket vacker växtlighet. I Brännfors-beståndet förekomma något 
örter såsom Geranium silvaticum, i Ansjö-beståndet mest ris och mossor. 
Jordprovens förmåga att vid lagring bilda salpeter har undersökts. Provet 
från Ansjö-beståndet bildade ingen eller endast spår av salpeter, det från 
Brännfors-beståndet en mycket ringa kvantitet (tab. 7 n:r 63 och 64). 
Dessa tvenne försök tala ej för att inblandning av björk och asp fram- 
kallar en nitrifikation i de mossrika barrskogarnas mark, men humus- 
täcket får ju alltid en mera gynnsam struktur, och även om salpeter- 
bildning ej förekommer, torde kvävet på annat sätt, t. ex. i form av 
ammoniak, bliva mera lätt tillgängligt. 
Undersökningarna angående de mossrika barrskogarna torde lämpligast 
kunna sammanfattas på följande sätt. I de mossrika barrskogarna 
saknas fullständigt sådana salpeterbildande organismer, som 
kunna överföra ammoniumsulfat till nitrat i en för nitrifikation 
lämplig lösning. Denitrifikanter saknas i regel. Salpeten 
saknas konstant hos markbetäckningens växter. Vid lagring 
bilda jordproven ingen salpeter eller ock endast spår därav: 
De mossrika barrskogarnas kvävebehov måste tillfredsställas 
på annat sätt än genom upptagandet av nitrater. 
Lavrika barrskogar. 
De lavrika barrskogarna utmärkas därav, att lavar, såsom renlav, 
Stereocaulon- och Cladonia-arter, utgöra en väsentlig del av markbetäck- 
ningen. I nordligaste Sverige, t. ex. i trakten norr om Gellivare och i 
Härjedalen, förekomma lavrika granskogar, men på det hela taget spela 
de icke någon större roll i vår skogsvegetation. Av vida större be- 
tydelse äro tallhedarna, som i synnerhet förekomma på torr, genom- 
släpplig mark, och som i övre Norrland ha ganska stor utbredning. Då 
jag under den allra närmaste tiden kommer att publicera en avhand- 
ling om föryngringen på de norrländska tallhedarna, där kväveomsätt- 
ningsfrågan ingående kommer att diskuteras, vill jag här endast nämna, 
att någon salpeterbildning ej äger rum i tallhedarnas humus- 
täcke ellerrunderniregande blek-och foöstj ord: 
