(359) STUDIER ÖVER SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDMÅNER. 383 
Växtsamhällen å torvmarker. 
(Detaljundersökningar, se Skogsförsöksanst. medd. 1917, sid. 473.) 
Salpeterbildningen är, såsom förut framhållits (sid. 292), en exklusivt 
a&robiontisk process, d. v. s. den fordrar god tillgång på luftsyre. Detta 
ligger ock i hela processens natur, ammoniaken överföres ju genom 
oxidation till salpetersyra. Karaktäristiskt för torvmarker är åter, att 
redan ett kort stycke under markytan råder en fullständig syrebrist. Jag 
kan i detta avseende hänvisa till de ganska talrika analyser, som utförts 
å försöksanstalten över vattnets syrehalt i olika slags torvmarker (HES- 
SELMAN 1910). Dessa undersökningar gåvo till resultat, att vattnet i 
mossar och försumpade granskogar redan 20 cm under ytan var fullstän- 
digt syrefritt, och att i de allra översta lagren endast funnos spår av syre. 
Stillastående, starkt humushaltigt vatten, sådant som man allmänt anträf- 
far i smärre hålor i försumpad skogsmark, visa en ganska betydande 
syrebrist. Denna kan stundom gå så långt, att fastän det mörkfär- 
gade vattnet står i direkt beröring med luften, detta endast innehåller 
spår av syre. Det av vattnet absorberade syret förbrukas tydligen has- 
tigare av humusämnena, än det återigen tages upp ur luften. Befinner 
sig däremot vattnet i rörelse, är vanligen syrehalten ganska betydande, 
och vattnet i källor, som bryta fram i kanten av mossar eller annorstä- 
des i mossmarken, är ofta mättat med syre. Vid närmare undersökning 
visar det sig ock, att det rörliga vattnet har ett betydande inflytande 
på omsättningen av torvens kväveföreningar. 
Vegetationen kring källorna och deras avlopp har vanligen, som be- 
kant torde vara, ett annat skaplynne än mossen 1 övrigt. Det öppna, 
rinnande vattnet kantas av Fpilobium-arter, t. ex. E. hornemannz och 
alsinefolium, E. palustre, Stellaria-arter, en del gräs etc., varjämte moss- 
vegetationen har en helt avvikande karaktär. Det är tydligt, att det 
rinnande källvattnet erbjuder växterna helt andra livsbetingelser än mar- 
ken i den omgivande mossen. Olikheten inskränker sig emellertid ej 
blott till den större syrehalten, källans vegetation är ofta starkt 
nitrathaltig. I sådana växter som Epilobium hornemanni, Carda- 
mine amara, Stellaria nemorum, Carex sp., Poa sudetica kan man ofta 
påvisa betydande mängder salpeter. Särskilt intressant är i detta hän- 
seende en närmare undersökt plats å Ansjö kronopark i östra Jämtland 
(sid. 473). Den vegetation, som finnes där, visar en stor likhet med 
lunddäldernas kring mera rinnande vatten. Där källans vatten rör sig 
mera långsamt, så att den håller på att växa igen, har jag förgäves 
sökt någon nitrat hos växterna. 
Samma inverkan på kvävets omsättning, som vattnet har kring källor, 
kan man spåra i de kärr, där vattnet är mera rörligt. Kärren karaktäri- 
