386 HENRIK HESSELMAN. 362) 
nämna, att den är rätt vanlig utmed dikena i försumpade granskogar, 
men att man även kan finna den på vitmosstorv, även i detta fall är 
Epilobium starkt nitrathaltig. Men ej blott utmed dikena och i torv- 
vallarna utan även på de mera plana, jämna, dikade mossarna kan en ni- 
trifikation äga rum. Ett exempel härpå är närmare beskrivet å sid. 479. 
Även de dikade torvmarkerna förtjäna tydligen en närmare undersök 
ning med hänsyn till kvävets omsättning till salpeter. Jag har här an- 
fört endast nagra spridda observationer, till en mer ingående undersökning 
torde jag en annan gång fa tillfälle att återkomma. 
Mina undersökningar angaende salpeterbildning i torvmarker torde kunna 
sammanfattas på följande sätt. Genom att vattnet i torvmarkerna 
utestänger luftens tillträde, äro förhållandena i torven ogynn- 
samma för kvävets nitrifikation. : Där vattnet befinner siom 
livlig rörelse, sa att fritt luftsyre ständigt tillföres, elleridar 
luften fått tillträde genom torvmarkens utdikning, kan emeller- 
tid en så livlig salpeterbildning äga rum, att växterna anhopa 
salpeter isina vävnader. De växter, som infinna sig pa dikest 
kanter och dikesvallar i torrlagda mossar, aro ofta starktöni 
trathaltiga. Jordprov från kärr med rörligt vatten nitrificera 
ammoniaken i en för nitrifikation lämplig lösning. Jordprov 
från kärr kunna vid lagring bilda betydande salpetermängder-. 
Växtsamhällen på mark med rörligt vatten i fjällen. 
(Detaljundersökningar, se Skogsförsöksanst. Medd. 1917, sid. 483.) 
Som jag förut omnämnt, spårar man ända upp i fjällen det rörliga 
vattnets "inverkan på vegetationen, och man kan ovanför trädgränsen 
träffa associationer av gräs och örter, överensstämmande med dem, som 
man anträffar i lunddälderna. Som fjällväxterna, i synnerhet i den högsta 
alpina regionen, leva under helt andra temperaturbetingelser än låglan- 
dets växter, har en undersökning av fjällväxternas nitrathalt ett mera 
allmänt biologiskt intresse. Några iakttagelser, som jag vid ett par olika 
tillfällen kunnat göra över denna fråga, må i detta sammanhang publi- 
ceras. De belysa i sin mån på ett särdeles intressant sätt salpeterpro- 
blemet och i synnerhet nitrifikationens beroende av temperaturen. 
I den nedre fjällregionen finner man utmed bäckar och rännilar en 
vegetation, som ganska skarpt sticker av från omgivningen. Fjällhedens 
eller fjällmossens mera monotona och torftiga växttäcke avbrytes av en 
mer eller mindre yppigt utvecklad bård av bredbladiga, friskt gröna 
örter, ofta vackert och rikt blommande. På kanterna av det rinnande 
vattnet trivas sådana växter som Viola biflora, Saxifraga stellaris, Al- 
chemilla-former etc (se sid. 484). Hos dylika växter är nitrathalten ofta 
