(367) STUDIER ÖVER SALPETERBILDNINGEN 4 NATURLIGA JORDMÅNER. 391 
reaktion. Bland dessa märkas såväl ruderatväxter som i mera natur- 
liga formationer förekommande vintergröna former. Bland de förra gåvo 
följande skarp nitratreaktion, nämligen Capsella bursa pastoris, Euphorbia 
helioscopia, Geranium pusillum, Lamium album, L. purpureum, L. pur- 
pureum” incisum, Matricaria inodora, Senecio vulgaris, Stellaria media, 
Thlaspi arvense, bland de senare Geranium robertianum, Geum rivale, 
Hesperis matronalis. Även gräsen i de ännu gröna gräsmattorna voro 
starkt nitrathaltiga, såsom Dactylis glomerata, Poa sp. etc. Förvintern 
var mycket blid, endast få frostdagar förekommo, men himlen var så 
gott som ständigt molntäckt och ljuset även mitt på dagen svagt. 
De hittills visserligen rätt fåtaliga observationerna över salpeterbild- 
ningen i alpina trakter ha sålunda visat, att utpräglat högalpina arter, 
vilka leva under särdeles ogynnsamma betingelser, låg tem- 
petatur och kort vegetationsperiod, kunna få sitt kvävebehov 
Eillffsedsstallt genom upptagande av nitrater. Vaxter, som i 
Höstjallen växa I en mark med starkt rörligt, rinnande vatten, 
harfnikliget med nitrater upplagrade i sina vävnader, även när 
vattnet kommer från en smältande snödriva. 
Växtsamhällen å klippor. 
(Detaljundersökningar, se Skogsförsöksanst, Medd. 1917, sid. 480.) 
Nedanför högsta marina gränsen förekomma ett slags för vårt land 
ganska karaktäristiska ståndorter, nämligen de genom vågornas verksam- 
het frisköljda och renspolade urbergshällarna. Genom sina av isen av- 
slipade former och stundom tydligt repade ytor bilda de ett särdeles 
framträdande drag i landskapet. Sedan de en gång i tiderna dykt upp 
ur havet, ha de utsatts för solsken och regn, växlande temperatur och 
för lavars och mossors angrepp. Den vittringsjord, som på detta sätt 
bildats, är emellertid ytterst obetydlig och har vanligen sköljts ned i 
rämnor och sprickor. Endast där träffar man 1 regel en mera rikt ut- 
vecklad vegetation, medan den mera jämna klippan i huvudsak överdra- 
ges av lavar och mossor, i vilka ett fåtal örter och gräs finna sin trev- 
nad. Klippsamhällenas utvecklingshistoria har i vårt land studerats av 
bl. a. R. SERNANDER (1892) och framför allt ALB. NILSSON (1899), 
ett ämne, som dock ligger mera på sidan om denna avhandling. Av 
större betydelse är att omgivningarna kring klippan utöva ett stort in- 
flytande på dess vegetation, en sak som framhölls redan av HAMPUS 
VON POST (1862), vilken urskilde barrskogs-, lövskogs- och fältklipp- 
samhällen. Av dessa utmärkas barrskogens klippsamhällen av lavtäcke 
och risvegetation, medan lövskogens äga en ganska rik ört- och gräsflora 
och en mossflora av delvis annan sammansättning än på barrskogsklip- 
