400 HENRIK HESSELMAN. (376) 
sande och intressanta observationsserier. De bestyrka de resultat, som 
erhållits vid de mera omfattande undersökningarna, och bidraga i sin 
mån att giva dessa en mera omfattande räckvidd. Jag vill emellertid 
nu, sedan det viktigaste av observationsmaterialet framlagts, från mer 
allmänna och omfattande synpunkter diskutera de erhållna resultaten. 
Kar. VII. Växtsamhällets fysionomiska karaktär och salpeter- 
bildningen i marken. 
Det har utan tvivel visat sig vara ett riktigt grepp, att vid studiet av 
nitrifikationen i naturlig jordmån ta växtsamhället som det av naturen 
givna undersökningsobjektet och att tills vidare bortse från markens geolo- 
giska eller kemiska beskaffenhet. Varje växtsamhälle har såsom sådant 
lämnat ett enhetligt resultat antingen man undersökt detsamma i Skåne, 
Uppland eller i Norrland. Lunddälderna ha överallt visat sig vara ut- 
präglat nitratofila växtsamhällen, hos en stor del av arterna förefinnes 
en betydande nitrathalt. Man återfinner i huvudsak samma förhållanden, 
antingen man undersöker en lunddäld på sluttningen av Hallandsås eller i 
Hälsinglands starkt kuperade terräng, eller om man träffar densamma 
eller med lunddälden analoga växtformationer kring fjällsluttningarnas 
mera djupt nerskurna bäckar. Den örtrika alskogen förhåller sig på 
samma sätt, stor nitratrikedom hos de flesta arterna såväl i Skåne 
som i Södermanland, Uppland och Ångermanland. Ett annat lika en- 
hetligt, men motsatt resultat lämnar den mossrika barrskogen: ingen sal- 
peter hos växterna, inga nitrifikationsorganismer i marken och en för- 
svinnande liten, nästan inom försöksfelen liggande salpetermängd hos 
jordprov, som lagrats under för nitrifikation gynnsamma förhållanden. 
Och dock härstamma de undersökta jordproven från vitt skilda delar av 
landet, från Södermanland, Jämtland och Ångermanland. Tar man även 
hänsyn till de mossrika barrskogsbestånd, varifrån man endast undersökt 
jordprovens förmåga att nitrificera en ammoniumsulfatlösning, föreligger 
ett mycket omfattande undersökningsmaterial. Blekinge, Halland, Värm- 
land, Södermanland, Jämtland, Ångermanland, Västerbotten, Norrbotten 
och Lappland bliva då representerade, men resultatet är lika enhetligt, 
ingen nitrifikation framkallas av jordprov från de mossrika 
barrskogarna i för salpeterbildning lämpliga lösningar. Och 
härvidlag visar sig den mineralogiska eller rättare sagt geologiska be- 
skaffenheten hos själva marken vara av underordnad betydelse. De under- 
sökta bestånden ha stått på rullstensåsar, sandiga eller morika moräner 
t. o. m. på moränmärgel, men vegetationens huvuddrag ha överallt visat 
sig vara desamma, och kvävet i marken har i intet fall överförts till salpeter. 
