462 HENRIK HESSELMAN. (375) 
hänsyn till deras inverkan på humuskvävets omsättning ger därför i många 
fall klaven till en mera fördjupad uppfattning angående de faktorer, som 
bestämma växtsamhällenas fördelning och utvecklingshistoria. Dock måste 
man härvidlag aldrig lämna ur sikte, att växtsamhället såsom sådant utgör 
en viktig markbildande faktor. Innan jag ingår på en närmare diskussion 
av dessa fragor, synes det mig emellertid vara lämpligt att först något 
närmare och i ett översiktligt sammanhang redogöra för några viktigare 
och intressantare drag i salpeterbildningens biologi. 
Kar. VIII. Jämförelse mellan bakteriefloran i marker med och 
utan salpeterbildning. 
I inledningskapitlet redogjordes tämligen utförligt för de processer, 
som sönderdela de kvävehaltiga avfallsresterna i marken. Som där nämn- 
des, kan nitrifikationsprocessen börja först med ammoniak, de mera kom- 
plicerade, organiska kväveföreningarna angripas ej av de salpeterbildande 
bakterierna. Ammoniakbildningen är sålunda en nödvändig förutsättning 
för att nitrifikation skall äga rum; den lämnar utgångsmaterialet. Den hastig- 
het, varmed ammoniak bildas i marken, har sålunda inflytande på nitrifika- 
tionsprocessen och kan på olika sätt studeras. En inom jordbakterio- 
logien vanlig metod är att infektera en peptonlösning med en jordupp- 
slamning. Peptonlösningen börjar att ruttna, efter förloppet av ett visst 
antal dagar, vanligen fyra, bestämmes den ammoniakmängd, som av- 
destillerar vid peptonlösningens kokning med magnesia. Ju större mängd 
ammoniak som erhålles, desto hastigare kan man anse, att de mera 
komplicerade kvävehaltiga ämnena sönderdelas i den mark, varifrån jord- 
provet härstammar. Metoden, som använts rätt flitigt vid försöksan- 
stalten, är för vissa ändamål ganska användbar. Man kan på detta sätt upp- 
visa skillnader mellan humusformer, som man svårligen på annat sätt kunnat 
påvisa. Ett rätt stort observationsmaterial har samlats, det viktigaste av detta 
kommer i ett annat sammanhang att bearbetas och publiceras. Här vill jag 
endast närmare belysa de skillnader i avseende på ammoniakbildningen, som 
bruka finnas mellan de jordarter, där en mer eller mindre livlig nitrifikation 
äger rum, och sådana där ingen salpeterbildning förekommer. De mest be- 
lysande observationerna äro sammanställda i tab. 1, där de salpeterbildande 
jordarna äro märkta med S, de andra med A. Den stora skillnad, som 
finnes mellan de olika jordarna, faller genast i ögonen, de salpeter- 
bildande visa i regel en starkare ammoniakavspaltningsför. 
måga i en peptonlösning än de icke salpeterbildande. Denna 
olikhet är utan tvivel av allra största intresse och i hög grad ägnad att 
belysa de biologiska egenskaperna hos de olika jordarna. De rent mull- 
