404 HENRIK HESSELMAN. (380) 
emellertid, sadan den användes för bakteriologiska undersökningar, från 
början neutral eller svagt alkalisk. Möjligt är därför att deras sönder- 
spjälkande verksamhet skulle visa sig kraftigare i en från början sur 
lösning! 
I vad mån en annan undersökningsmetod är mera ägnad att uppdaga 
skillnader mellan olika råhumusformer, må här överlämnas åt framtida 
undersökningar. Sa mycket är emellertid säkert, att det finnes mycket 
stora olikheter med hänsyn till de organiska kväveföreningarnas ned- 
brytning mellan utpräglade mulljordar och rena råhumusjordar, och att 
de förra visa en livligare verksamhet än de senare. 
I mulljordarna och även i andra gynnsamma humusformer blir, som 
framgått av denna undersökning, ammoniaken oxiderad till salpetersyr- 
lighet och denna i sin tur till salpetersyra. Många forskare, som studerat 
salpeterbildningen i naturlig jordmån, ha nöjt sig med att undersöka 
jordprovens förmåga att nitrificera en ammoniumsulfatlösning av lämplig 
sammansättning, bland dessa märkas MIGULA (1900) och ALBERT (1912). 
Dessa båda, i synnerhet ALBERT, vilja tillskriva nitrifikationen en mera 
underordnad roll i skogsmarken. Stöder man sig emellertid enbart på 
dylika försök, kommer man lätt till en oriktig uppfattning. Jag vill be- 
lysa detta med några exempel. 
Som förut nämnts hör alskogen till våra mest utpräglat nitratofila 
växtsamhällen, örterna och gräsen innehålla vanligen så mycket salpeter, 
att de med difenylamin och konc. svavelsyra ge en mycket kraftig 
reaktion. Jordprov från alskogar nitrificera dock endast ytterst långsamt 
en ammoniumsulfatlösning. Prov från gråalsbeståndet invid Selsjön (se 
närmare sid. 458), bilda visserligen nitrit, dock endast långsamt, men 
nitriten överföres icke till nitrat, även om man infekterar lämpliga nitrit- 
lösningar med den först erhållna kulturen. Växterna i denna allund äro 
dock mycket rika på salpeter, och vid jordens lagring i Erlenmeyerkolv 
bildas betydande mängder nitrat. Vid ett försök ökades halten salpeter- 
kväve från 4,; mg till 30 mg per kg jord, medan en väl gödslad potatis- 
jord under samma tid och vid samma betingelser höjde halten nitrat- 
kväve från 1,5; mg till 38 mg per kg jord. Jordprov från denna åker 
nitrificerade dock mycket snabbt ammoniaken i den använda lösningen. 
Liknande resultat ger den närmare undersökta allunden vid St. Brevik, 
Ornö (se sid. 456). Jordproven nitrificera endast ytterst långsamt en 
ammoniumsulfatlösning, ännu efter fyra månader hade icke nitriten över- 
förts till nitrat, men väl efter sex. Växterna i denna allund äro dock 
1 HAGEM (1910, sid. 82) har dock funnit, att flera för granskogsmarken karaktäristiska 
mucorinéer, t. ex. Mucor silvaticus, M. strietus, tillväxa snabbt och bilda ammoniak i en 
vanlig peptonlösning. 
