406 HENRIK HESSELMAN. (382) 
ket. Resultaten äro rätt belysande för de olikheter i mikroorganismfloran, 
som utmärka jordar med och utan nitrifikation. Medan salpetern i GIL- 
TAYS lösning (se sid. 321) försvinner inom loppet av några dagar, då den 
infekteras med en mulljord, kvarstår reaktionen 1 flera veckor, när lös- 
ningen infekteras med jord från en typisk mossrik barrskog eller 
tallhed. Denitrifikanter saknas sålunda i regel i de natur- 
liga jordmåner (t. ex. råhumus), som ej bilda salpeter, me- 
dan de allmänt förekomma i de salpeterbildande (mulljordar, 
nitrificerande kärr- och torvjord). Denitrifikanternas utbred- 
ning bestyrker sålunda indirekt resultaten angående salpeter- 
bildningen i olika jordmåner. Några mer belysande försöksproto- 
koll äro sammanförda i tabellen n:r 6. 
Som nämnts, kvarstår salpeterreaktionen länge i GILTAYS lösning, när 
den infekteras med jord från en mossrik barrskog (råhumus). Här synas 
sålunda sådana mikroorganismer alldeles saknas, som assimilera nitrat. 
Detta förhållande står i god samklang med HAGEMS (1910, sid. 28 och 
sid. 120) undersökningar; denne fann nämligen, att de mucorinéer, som 
utmärka tall- och granskogsmarken, sakna förmaga att reducera och assi- 
milera nitrat, medan denna egenskap tillkommer andra mucorinéarter, 
som vanligen saknas i barrskogsmark. 
De vanligen brukliga jordbakteriologiska metoderna uppvisa sålunda 
betydande olikheter mellan nitrificerande mulljordar och vanlig råhumus. 
De förra skilja sig från de senare genom 
1) kraftigare avspaltning av ammoniak ur pepton i neutral 
lösning," 
2) nitrifikation, om ock svag och ofta ofullständig, av WINO- 
GRADSKYS och BUHLERT-FICKENDEYS lösningar, 
3) förekomst av denitrifikanter, som under gasutveckling för- 
störa salpetern 1 Giltays lösning. 
Det är tydligt, att dessa olikheter ha sin orsak i att mikroorganism- 
floran är av mycket olika beskaffenhet i salpeterbildande och icke sal- 
peterbildande jordar. En mera ingående analys av dessa olikheter är 
emellertid ett krävande arbete, som fordrar utbildandet av nya och spe- 
ciellt för skogsmarken lämpliga metoder. En av de närmast till hands 
liggande uppgifterna synes mig vara att utreda vilka mikroorganismer det 
är, som åstadkomma salpeterbildning i skogsjordar och andra jordar av 
sur reaktion. Det visar sig ju vara en mycket stor olikhet mellan åker- 
jordars och skogsjordars förmåga att nitrificera de för detta ändamål 
vanligen använda lösningarna, utan att man kan finna motsvarande skill- 
! Några jordprov ha visat stor ammoniakavspaltningsförmåga, ehuru de sannolikt ej nitri- 
fiera (t. ex. n:o 18 i tabell 1), de förtjäna emellertid en förnyad undersökning. 
