410 HENRIK HESSELMAN, (386) 
upphopar salpeter i sina vävnader. Äldre, mer utvuxna individ inne- 
hålla ofta ingen salpeter, medan yngre individ av samma art och på 
samma plats kunna vara rika på nitrat. De negativa utslagen måste 
därför alltid behandlas med stor försiktighet, de positiva däremot torde 
man utan tvekan kunna taga upp till diskussion. De positiva utslagen 
äro emellertid talrika nog, för att bilda en utgångspunkt för en diskus- 
sion angående salpeterns roll för den spontana vegetationen. 
Till en början torde det då förtjäna påpekas, att så långt som man 
kan döma av reaktionen med difenylamin och konc. svavelsyra, nitrat- 
anhopningen hos växter i naturliga växtsamhällen ofta kan 
vara fullt så kraftig, som hos nitratväxter pa kulturjord: Den 
skarpa blå färgning, som man erhåller vid undersökning av snitt, av t. ex. 
Urtica dioica, Anthriscus silvestris, Geum rivale och G. urbanum, Rubus 
zdeus, m. ff växter, när de t. ex. insamlats i en allund, skiljer sig i 
avseende på intensiteten ingalunda från den färg, som erhålles, när man 
på samma sätt undersöker exemplar av Chenopodium album, Urtica urens, 
Stellaria media och andra sedan gammalt välkända nitratväxter, när 
man hämtat exemplaren för undersökning från t. ex. en välgödslad po- 
tatisåker. 
Dessa i naturliga växtsamhällen förekommande utpräglade nitratväxter 
synas ha en utomordentlig förmåga att tillgodogöra sig de allra minsta 
mängder salpetersyra. Bland de ganska talrika växtsamhällen, där jag 
undersökt växternas nitrathalt, hör asklunden på Skabbholmen (se när- 
mare sid. 433) till de allra nitratrikaste. De allra flesta örterna och gräsen 
gåvo en mycket kraftig salpeterreaktion. Jordprov togos samtidigt med 
att växterna undersöktes på nitrat och underkastades så omedelbart som 
möjligt analys'; de visade sig därvid ej innehålla mera än 1,, mg sal- 
peterkväve pr kg jord, sålunda en mycket ringa kvantitet. Skulle man 
på grund av jordens salpeterhalt vid detta tillfälle ha fällt ett omdöme 
om nitrifikationens roll för växtsamhället i fråga, hade man säkerligen 
varit benägen anse, att den vore av underordnad betydelse. Ana- 
lysen av växterna ger dock ett helt annat resultat: de bevisa 
otvivelaktigt, att man har att göra med ett utpräglat salpeter 
älskande växtsamhälle. Förklaringen är tydligen den, att salpetern 
upptages allt efter som den bildas. Den ifrågavarande jorden alstrade 
också under tre månaders lagring 120 mg salpeterkväve pr kg jord, så- 
lunda en rätt så betydande kvantitet. Då man i synnerhet förr 
nöjde sig med dylika tillfälliga bestämningar av salpeterhalten 
i jorden, kom man lätt till den uppfattningen, att salpeter 
bildning i naturlig jordmån vore av en alldeles underordnad 
?5/., togos under behandling för analys ”?/, 1916. 
! Prov insamlades ??/,, 
