(387) STUDIER ÖVER SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDMÅNER. 411 
betydelse. Det är också dylika analyser, som äro orsaken till att man 
även 1 växtfysiologiska handböcker ej sällan finner den åskådningen för- 
fäktad, att i naturlig jordmån växterna huvudsakligen skulle upptaga 
ammoniak (se t. ex: JOST, 1913, sid. 178). Den ringa halt av sal- 
peterkväve, som ofta anträffas i naturliga jordmåner förorsakas 
väl därför närmast av den stora hastighet, varmed detta ämne 
upptages av växterna och behöver ingalunda vara en följd av 
nagon undertryckt nitrifikation. I åkerjorden däremot, som gödslas 
med starkt kvävehaltiga gödselämnen eller t. o. m. nitrater, finnes ofta 
ett överskott gent emot växternas tillfälliga behov, ur åkerjorden uttvättas 
ock därför med den genomrinnande nederbörden ej obetydliga mäng- 
der nitrat. 
Vissa växtsamhällen utmärka sig för en tämligen konstant hög nitrat- 
halt hos växterna. Hit höra framför allt de mera slutna lundarna eller 
bestånden av ädla lövträd, framför allt sådana som växa på en mull- 
rik och fuktig jordmån. Orsaken till växternas nitrathalt är här tvåfal- 
dig. I skuggan under träden sker assimilationen av salpeterkvävet ej så 
hastigt, tack vare den dämpade belysningen, det kan därför anhopas i 
växten. I de starkt sönderdelade organiska resterna kan nitrifikationen 
försiggå snabbt, varvid även den jämförelsevis höga fuktigheten i mar- 
ken spelar en roll. Man har nämligen funnit, att en viss, ej alltför hög 
fuktighet i hög grad gynnar nitrifikationen. Såsom optimihalt anges 
vanligen 50 70 av jordens vattenkapacitet, torkar jorden, avtager nitrifika- 
tionen betydligt i hastighet. 
Våra vanligaste lundväxter äro därför ofta utpräglade nitratväxter, 
t. ex. Pulmonaria officinalis, Adoxa moschatellina, Stachys silvatica, Geum 
rivale och G. urbanum, ÅAnthriscus silvestris, Årenaria trinervia, Stellaria 
holostea och nemorum, Mercurialis perennis, Corydalis intermedia och cava 
Urtica dioica, Melandrium silvestre, Lysimachia nemorum, Viola riviniana 
och VV. silvestris. Unga och livskraftiga exemplar ge vanligen stark nitrat- 
reaktion. Ur de åsid. 427—433 meddelade detaljundersökningarna är det lätt 
att finna ytterligare exempel. Dessa växter torde överhuvud taget endast 
undantagsvis förekomma på en mark, som ej bildar nitrat. Andra lund- 
växter äro så gott som alltid nitratfria t. ex. Anemone nemorosa, Å. 
ranunculoides, ÅA. hepatica. Endast å ovanligt starkt nitrificerande jord 
har jag funnit de först- och sistnämnda arterna nitrathaltiga. De torde 
dock vara nitratofila, ehuru ej i så utpräglad grad. Anemone nemo- 
rosa förekommer dock ofta på marker, som ej bildar nitrater. 
Angående allundarna och de där förekommande arternas höga nitrat- 
halt har jag förut talat. Från allundarna och lunddälderna härstamma 
några allmänt förekommande och utbredda växter, som kunna uppträda 
