412 HENRIK HESSELMAN. (388 
på nästan all slags mark, blott där bildas nitrat. Hit hora i främsta 
rummet vårt vanliga hallon, Nubus idens, samt ålmjölken eller krop- 
pen, Hpilobtum angustifolium, Unga individ av dessa växter har jag 
utan undantag funnit vara nitrathaltiga, äldre individ av hallon äro mesta- 
dels nitrathaltiga, äldre individ av /pilobium förete i detta avseende en 
större växling. Då den i vävnaderna anträffade salpetern måste härstamma 
från marken, antyda dessa växters uppträdande, att en nitrifikation för- 
siggår på den plats, där de växa. För att de skola kunna infinna sig 
på platsen, fordras att kvävet där nitrifieras. De kunna tjänstgöra 
som ett slags nitratofila ledväxter, som visa, hur kväveomsättningen 
försiggår 1 marken. Man skulle kunna kalla dem nitratofila vagabonder, 
de uppträda nästan var som helst och på all slags mark, blott där Dbil- 
das nitrat. Möjligen kunna de kvarbliva på platsen, även sedan nitrifika- 
tionen upphört, men uppträda då, så vitt jag kunnat finna, i mindre kraftiga 
eller förkrympta exemplar. Andra nitratofila ledväxter, d. v. s. växter, som 
för sitt uppträdande äro beroende av nitrat i marken, men för övrigt ej 
ha några särskilda fordringar på densamma äro Kumex acetosella i den mera 
ljusgröna, frodiga formen, Galeopsis bifida, Årenaria trinervia, Senecio 
silvaticus och S. viscosus. Dessa växter ge genom sitt uppträdande en 
ledning för skogsmannen vid bedömandet av hur kvävet omsättes på 
hyggen och andra föryngringsplatser. Till en närmare diskussion av dessa 
frågor återkommer jag i nästföljande avhandling, som behandlar för- 
yngringsåtgärdernas inverkan på markens kväveomsättning. 
De nyssnämda lunddälderna, naturliga och ursprungliga ståndorter för 
KNubus ideus och Epilobum angustifolium, leda mig över till en annan 
fraga, som förtjänar en närmare diskussion, nämligen det rinnande vattnets 
inverkan på växternas nitrathalt. Som förut omtalats flerestädes i den 
speciella delen, t. ex. i kapitlet om lunddälderna, utmärkes den vegeta- 
tion, som kläder kanten av det rinnande vattnet eller som 
växer i en mark, som genomspolas av starkt rörligt vatten, av 
en mycket hög nitrathalt. Samma företeelse återkommer över: 
allt, antingen man undersöker vegetationen: kring en backa 
mellersta Skåne eller den av porlande, kallt smältvatten genom: 
dränkta marken i ett högalpint område (högfjällen kring Finse i 
Hardanger). Fenomenet är fullt konstant och många, kanske de flesta 
för dylika platser utmärkande växter äro utpräglade nitratplantor t. ex. 
Cardamtine amara, Chyysosplenium alternifolium och oppositifolium, Stellaria 
nemorum, Epilobium-arter t. ex. hornemani, Veronica beccabunga, Nastur- 
tium officinale, Sum angustifolium samt bland fjällväxterna Catabrosa al- 
gida, Saxifraga stellaris, Arabis alpina BP glabrata, Cerastium trigy- 
num m. f. i 
