(391) STUDIER ÖVER SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDMÅNER. 415 
alpina växterna kan heller knappast transpirationen spela någon större 
roll för nitratanhopningen; exemplar, som nyss befriats från det överlig- 
gande snötäcket, ge kraftig nitratreaktion. Man måste därför antaga, 
att dessa trots undertryckt transpiration kunna anhopa nitrater. Vattnets 
rörelse skulle då för dessa växter kunna tänkas ha den betydelsen, att 
rötterna oupphörligt omspolas av en frisk lösning av en bestämd nitrat- 
koncentration, medan om vattnet vore stillastående, men alltjämt hade 
en liknande låg nitrathalt, nitratkoncentrationen i rötternas närmaste om- 
givning hastigt skulle sjunka och endast kunna utjämnas genom diffu- 
sion, en process, vilken alltid går ganska långsamt. Vattenrörelsen skulle 
på detta sätt underlätta nitratanhopningen. 
Under antagandet att växterna skulle kunna täcka sitt nitratbehov ur 
så ytterst utspädda lösningar, som här är fallet, skulle man även kunna 
tänka sig, att salpetern hos de högalpina, i smältvattnet växande arterna 
direkt härstammar ur snöns nitrathalt; nederbörden torde alltid innehålla 
några minimala mängder salpeter.' 
Medan de mera slutna ädla lövträdsbestånden utmärka sig för en rätt 
betydande nitrathalt hos markbetäckningens örter och gräs, är nitrathal- 
ten låg eller ingen hos växterna i de mera öppna lövängspartierna. I de 
växtsamhällen, som här sammanfattats under den gemensamma benäm- 
ningen lövängar (sid. 335), ha endast undantagsvis och endast hos vissa 
arter, t. ex. Rubus ideus, kunnat påvisas salpeter. Endast med en viss 
försiktighet torde man emellertid böra behandla detta resultat. Växterna 
arbeta här under större ljustillgång, varför nitratassimilationen försig- 
går hastigare, villkoren för en nitratanhopning äro därför ej så gynn- 
samma som i de mera slutna lunderna med sin svagare belysning. Vi 
ha dock funnit, att även på aåkrar, som blivit väl gödslade, nitrathal- 
ten hos utpräglade salpeterväxter kan vara låg eller ingen. De negativa 
resultaten kunna sålunda icke dragas fram som några bevis för, att väx- 
terna i dessa samhällen ej använda nitrat. Det är emellertid åtskilligt, 
som talar för att salpeterbildningen här ej försiggår så livligt, som i de 
förut omnämnda växtsamhällena. Se vi på de analyser, som meddelas 
i tab. 7, finna vi, att jordproven från lövängar vid lagring i allmänhet ej 
uppnått så höga nitratvärden som motsvarande prov från allundar, lund- 
dälder, slutna bestånd av ädla lövträd etc. I detta hänseende är för- 
söksserien från Skabbholmen särdeles belysande. Proven från asklun- 
den, där växterna i regel hade en mycket hög nitrathalt (se närmare 
sid. 433), bildade under tretton veckors lagring ofantligt mycket mera sal- 
peter än proven från hassellunden, där samtliga växter med undantag 
1 Däremot torde man få förutsätta en nitrifikation i marken för att förklara nitrathalten 
hos växterna i Achemrilla-ängen och i andra mera slutna ängssamhällen (se sid. 363— 364). 
