(395) «STUDIER ÖVER SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDMÅNER. 419 
synpunkter skulle kunna fördjupa vår inblick, i den roll, som en salpe- 
terbildning i naturlig jordmån kan spela. 
Kan man i fråga om vissa mullformer vara tveksam om kvävebe- 
hovet tillfredsställes i form av ammoniaksalter eller nitrater, så kan 
iman, synes det mig, med hänsyn till vissa råhumusformer, göra sig den 
frågan, om ej kvävebehovet till en del tillfredsställes genom oorganiska 
kväveföreningar. Skulle man få döma av dessa humusformers förmåga, 
att ur en peptonlösning avspalta ammoniak, så vore den många gånger 
att anslå som så liten, att man har liksom svårt att tänka sig, att skogen 
skulle kunna täcka sitt kvävebehov enbart genom upptagande av ammoniak. 
Flertalet av de växter, som bebo en dylik mark, äro ju emellertid starkt 
mykorhizaförande och omöjligt är ju ej, att mykorhizan i detta avseende, 
såsom många forskare tänka sig, kan ha en viktig uppgift att fylla, 
nämligen att förmedla upptagandet av organiska kväveföreningar. Denna 
fråga skulle naturligtvis kunna föras vida närmare sin definitiva lösning, 
om man liksom SCHREINER i Amerika (se sid. 302) lyckas isolera vissa, 
till sin konstitution kända kväveföreningar ur skogsmarken och sedan 
närmare undersöker dessa ämnens näringsfysiologiska värde. 
Men liksom vissa växter äro mera likgiltiga för om kvävet bjudes 
som ammoniak eller nitrater, torde andra vara mindre känsliga för om 
i marken försiggår en för täckande av deras kvävebehov tillräckligt 
livlig ammoniakbildning eller, om detta till en del måste tillfredsställas 
genom upptagande av organiskt kväve. Liksom vi i ett och samma 
växtsamhälle kunna ha växter med och utan mykorhiza, utpräglat nitra- 
tofila växter tillsammans med i detta avseende mera likgiltiga former, så 
ha vi säkerligen i ett och samma växtsamhälle växtformer, som i större 
eller mindre grad kunna tillgodogöra sig organiskt kväve. Vid humus- 
täckets övergång från ett mera luckert till ett mera segt råhumusartat 
tillstånd, komma olika arter att reagera på ett olika sätt. För vissa 
arter kommer det att betyda en större förändring i näringsfysiologiskt 
hänseende än förandra. Detta resonemang har emellertid icke blott ett 
teoretiskt intresse. Det kan, som jag sedermera skall visa, bidraga att 
klarlägga det ingalunda enkla sambandet mellan markbetäckningens sam- 
mansättning och skogens tillväxt. 
För växterna i de naturliga växtsamhällena blir frågan om huruvida 
ammoniak eller salpeter är den lämpligaste kväveföreningen ingalunda så 
enkel som en fråga om markens reaktion. Även starkt surt reagerande 
humusformer, t. ex. kärrjord, alskogens humuslager etc., kunna bilda nitrat i 
riklig mängd. Salpeterbildningens roll visar sig däremot i växtsamhällets 
allmänna fysionomi. Där en mer eller mindre riklig nitratbildning försiggår, 
där präglas växtsamhället av mera mesofila eller, när det gäller klipp- 
