(399) STUDIER OVER SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDMANER, 423 
I samband med dessa olikheter stå, enligt min uppfattning, olikheterna 
i markvegetationens karaktär och sammansättning. I ena fallet ha vi 
en ört eller gräsflora, i andra fallet bli ris, såsom ljung, blåbär, lingon 
etc. de dominerande. Några strängt skilda markbildningstyper äro emel- 
lertid icke brunjordarna och podsoljordarna. De äro med varandra för- 
bundna genom åtskilliga övergångar, men allt efter som markbildningen 
tenderar till den ena eller andra typen, kommer vegetationens karaktär 
att gå i den ena eller andra riktningen. I det följande skall jag när- 
mare söka diskutera, huru de markbildande faktorerna i vårt land gestalta 
sig med hänsyn till uppkomsten av de olika marktyperna och hur de 
härigenom påverka eller bestämma vegetationens karaktär. 
Så vitt man för närvarande känner jordmånsförhållandena i vårt land, 
de äro ju ännu långt ifrån tillräckligt undersökta, finna vi i Skåne våra 
mest utpräglade brunjordar på kalkhaltig moränmärgel. Den närmare 
undersökta Dalby hage (se sid. 431) erbjuder ett exempel härpå. Även 
på andra ställen visar kalkaktig jordmån en tendens till att gynna upp- 
komsten av brunjordsliknande jordmåner. Orsaken till kalkens roll här- 
vidlag ligger dels i dess förmåga att neutralisera vid förmultningen bil- 
dade humussyror, dels också i salters allmänna verkan på kolloidala 
ämnen, kolloiderna utflockas ur sina lösningar. När humusämnena neu- 
traliseras och utflockas, förlora de den inverkan på den underliggande 
marken, vars resultat visar sig i podsolprofilen. På kalkhaltig jordmån 
är därför podsoleringen försvårad eller fördröjd, men det skydd, som 
kalken så att säga erbjuder mot markens podsolering, blir av större eller 
mindre betydelse, allt efter klimatets beskaffenhet. Detta kan lämpligen 
belysas genom några exempel. 
På Gottlands moränmärgel och även på dess kalkhaltiga sandavlag- 
ringar bildas en utpräglad mulljordstyp, påminnande om brunjorden. På 
denna mark finna vi den förut i korthet omnämnda örtrika tallskogen, 
de bakteriologiska undersökningarna visa, att nitrifikationsbakterier finnas 
i marken, i markbetäckningen förhärska örter och bredbladiga gräs. En 
liknande vegetation påträffas även i den gottländska granskogen på morän- 
märgel. En närstående jordmånstyp återfinner man i granskogen på 
östra Upplands kalkrika moränmärgel, ett exempel härpå lämnar den 
undersökta örtrika granskogen vid Marum i Björkö-Arholma s:n (se 
sid. 461). 
I Jämtlands silurområde däremot gestalta sig förhållandena på ett annat 
sätt. På de mera jämna markerna, som i övervägande grad äro bevuxna 
med granskog, ha vi en marktyp, som föga skiljer sig från den, som 
förhärskar i de kalkfattiga delarna av Norrland. Humustäcket har ut- 
präglad råhumuskaraktär, är segt och sammanhållande och vilar på en 
