[ 
424 HENRIK HESSELMAN,. 400 
ganska utpräglad blekjord, som kan vara rätt så mäktigt utbildad. Denna 
underlagras i sin tur av rostjorden, som så småningom övergår i den 
oomvandlade mineraljorden. Vanligen är kalkhalten i ytan tämligen 
ringa, det brukliga kalkprovet med saltsyra ger positivt utslag först ett 
stycke under rostjorden, men man finner alldeles samma marktyp även 
när stora block av silurkalk ligga omedelbart under markytan (se när- 
mare fig. 28). Icke heller i vegetationen märker man kalkens närvaro. 
Ur Skogsförsöksanstaltens saml Foto av förf. 
Fig. 28. Profil i morän med block av ortocerkalksten. Marken med blekjord och” råhumus- 
täcke, Jämtland. Invid stationen Jämtlands-Sikås. Juni 1912. 
Moränenprofil. Blöcke aus Orthocerenkalkstein. Bleicherde und Rohhumus. 
Markbetäckningen är alldeles densamma som i andra Norrlands gran- 
skogar, mossorna de vanliga, Hylocomium proliferum, H. parietinum, 
Hypnum crista castrensis, Dicranum undulatum och D. scoparium, Poly- 
trichum commune, här och där tuvor av Sphagnum girgensohniz och 
Sph. acutifolium, varjämte de vanliga risen uppträda på samma sätt som 
annars. Medan kalken sålunda på de mera plana markerna föga ger 
sig tillkänna, framträder dess inverkan på marken och vegetationen så 
mycket tydligare i sluttningarna. Här får såväl marken som vegetationen 
en helt annan karaktär. Medan granarna på den plana marken oftast 
