(403) STUDIER ÖVER SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDMÅNER 427 
den minsta inverkan på humustäcket. Nedanför kalkberget däremot märker 
man nogsamt kalkens närvaro och inflytande på vegetationen. I fuktiga sän- 
kor bildas ört- och gräsrika kärr av en typ, som annars ej förekommer i 
denna trakt. Även här ger sig sålunda kalkens inverkan på vegeta- 
tionen tillkänna, icke där den anstår men väl där, dit den vandrar. 
Jag har här i korthet skildrat kalkens roll för våra skogsmarker, emedan 
dess vandringar och dess inflytande på markbildningen synes mig på ett 
särdeles belysande sätt illustrera ett av de viktigaste fenomenen vid mark- 
bildningen i vårt land, nämligen den viktiga roll, som de lösta 
salternas eller elektrolyternas vandringsriktning ha för humus- 
facket och de processer, som försigga i detsamma. I en riktig 
uppskattning av denna faktor synes man mig ha en mycket viktig ut- 
gångspunkt vid studiet av vegetationsfördelningen i vårt land och även, 
som jag sedermera skall visa, vid diskuterandet och lösandet av en del 
skogsvårdsproblem. I de skildrade exemplen har kalken i själva skogs- 
marken alltid befordrat kvävets omsättning till salpeter, men även i mera 
kalkfattiga marker verka elektrolyterna på samma sätt. 
Det är ett bland vårt lands skogsmän välbekant förhållande, att sko- 
gen i det stora hela både växer bättre och föryngras lättare på slutt- 
ningar än på plana marker. Mången gång kan man iakttaga, hurusom 
mycket små växlingar i topografien ha ett inflytande i detta hänseende. 
I Norrland äro vanligen sydsluttningarna bättre än nordsluttningarna, ett 
helt naturligt förhållande i ett område, som närmar sig skogens nordgräns, 
men nordsluttningarna kunna stundom oaktat sin ogynnsamma exposi- 
tion bilda utmärkta ståndorter, bevuxna med vacker gran. Ett exempel 
härpå erbjuder den undersökta granlunden vid Rokliden (se närmare sid. 
465). Liden i sin helhet sluttar långsamt mot nordost och är bevuxen 
med svagt växtlig granskog, i stor omfattning försumpad och fläckvis 
avbruten av smärre torvmarker. Marken är överallt starkt podsolerad, 
råhumustäcket kraftigt utvecklat. Det nedersta partiet sluttar starkare än 
liden i dess helhet, lokalen ligger nedanför högsta marina gränsen, marken 
är kraftigt bearbetad av havsvågorna och därför lättare genomsläpplig. 
Marken och markprofilen visa den största olikhet med förhållandena i 
den mera svagt sluttande liden. Humustäcket, som är rätt mäktigt, visar 
en utpräglad tendens till mullstruktur, blekjordslager saknas. Markbetäck- 
ningen i skogen utgöres av örter och gräs, i marken finnas nitrifikations- 
bakterier, och granarna visa den mest briljanta tillväxt, bildande en slående 
motsats till de uselt växande träden längre upp i liden (se fig. 14). 
En bland de viktigaste faktorerna för denna förändring i marktypen 
vill jag söka i den starkare tillförsel av elektrolyter, som den skarpa 
sluttningen får i jämförelse med den mera långsamt sluttande liden 
