(415) STUDIER ÖVER SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDMÅNER. 439 
av samma jordprov i naturen, där framför allt fuktigheten, åtminstone 
tidvis, går långt under optimum. Jämför man emellertid inom varje för- 
söksserie de olika jordproven med varandra, finner man vanligen en 
ganska vacker överensstämmelse mellan jordprovens slutliga salpeterhalt 
och växternas större eller mindre nitrathalt. Jordproven från alskogar 
och lunddälder ha i varje försöksserie visat sig höra till de mest sal- 
peterproducerande, höga värden ernå också jordproven från utpräglad 
mulljord i ädla lövträdsbestånd, lägre värden i regel prov från lövängar 
och vanligen också från örtrika granskogar. Någon sträng överensstäm- 
melse mellan analysresultaten och undersökningarna av växternas salpeter- 
halt finner man emellertid ej, avvikelser förekomma ej sällan. Särskilt 
hög salpeterhalt har t. ex. provet från den örtrika granskogen från Jön- 
aker ernått, ehuru växternas nitrathalt i de flesta fall var så låg, att den 
ej kunde påvisas. Denna brist i överensstämmelsen kan sökas i flera 
orsaker. Växternas nitrathalt kan påverkas av många andra faktorer än 
nitrattillgången i marken, såsom deras utvecklingsgrad, beskuggningen, 
temperaturen, fuktighetstillgången i marken etc. 
Fråga kan nu vara, om den ringa behandling (bättre och jämnare 
sönderdelning, bättre tillgång på luft och fuktighet) som jordproven 
underga vid lagringen, framkallat en nitrifikation, som ej förekommer 
i den mark, där proven äro tagna. När man redan hos växterna på 
platsen kan påvisa salpeter, kan ju denna fråga lugnt besvaras med nej, 
ty den salpeter, som finns hos örterna, härstammar från marken. Hos de 
växtsamhällen, där växterna ej ge reaktion för salpeter, har man ju ej 
detta kriterium, men att nitrifikation även där försiggår i marken, när 
jordproven nitrificera, anser jag av nedan anförda skäl som alldeles 
otvivelaktigt. För det första kan det negativa utslaget vid undersökning 
av växtens nitrathalt icke tilldelas något som helst bevisvärde. Ogräs- 
växter på åkrarna ge ju, som jag förut anfört, ofta negativ nitratreak- 
tion, oaktat jordproven nitrificera WINOGRADSKYS lösning eller vid lag- 
ring bilda nitrater. I det övervägande antalet fall, endast några få negativa 
resultat föreligga, ha prov från de jordar, som vid lagring bilda salpeter, 
förmått nitrificera en ammoniumsulfatlösning. Vidare har det visat sig, 
att de jordar, som vid lagring nitrificera tillhöra en och samma huvud- 
typ och att vegetationen tillhör en nitratofil typ, medan när jordproven 
icke nitrificera vid lagring, såväl jorden som vegetationen tillhöra en helt 
annan typ. Den ringa behandling, som jordproven underga före och 
vid lagring, är av så litet inflytande på dess struktur och egenskaper, 
att den omöjligt kunnat framkalla en i marken ej förefintlig nitrifikation. 
Hos de växtsamhällen, där jordproven vid lagring bilda nitrater, oaktat 
växterna ej ge nitratreaktion, är det enligt min uppfattning endast fråga 
