442 HENRIK HESSELMAN. (413) 
alkalisk reaktion hos jorden, som kan vara skadlig, ehuru salpetern såsom 
sådan är en utmärkt kvävekälla. Ett exempel härpå finna vi i P. E. 
MÖLLERS och WEIS (1906) undersökningar och experiment med bok- 
plantor. De unga bokplantorna utvecklade sig bäst i en humusjord, som 
genom kalkning bragts i nitrifikation. Den sakta flödande salpetertillför- 
seln var för dem den bästa kvävekällan. Ett icke fullt så gott resultat 
gav användning av enbart chilesalpeter. Vattnades bokplantorna i den 
nitrificerande humusjorden med en svag lösning av chilesalpeter, blev 
kvävetillförseln för livlig och plantorna fingo ett mindre sunt utseende. 
Dessa experiment visa hur man genom gödslingsförsök med de vanliga 
mineraliska kväveföreningarna ej kan undersöka trädens kvävebehov. En 
nitrificerande humus erbjuder träden så helt andra betingelser än en mi- 
neralgödsling, att man ej utan vidare kan överföra resultaten av dylika 
försök på förhållandena i naturen. Ett ytterligare exempel härpå erbjuda 
alskogarna. HILTNER visade (1896), som förut omnämnts, genom experi- 
ment, att alens rotknölsbildning hämmas om försöksplantorna uppdragas i 
en salpeterhaltig lösning. Alskogarna höra dock till de växtsamhällen, där 
nitrifikationen i marken är som allra livligast, och ändock bruka alröt- 
terna vara synnerligen rikligt försedda med knölar. Men aljorden reagerar 
surt, medan det är mycket möjligt, att Hiltner vid sina försök genom an- 
vändandet av kalisalpeter åstadkom en alkaliskt reagerande näringslösning. 
Barrträden, gran och tall, växa, som vi veta, synnerligen bra på nagot 
rahumusartad, ej nitrifierande mark, och vi träffa på dem de mest vackra 
och virkesrika bestånd, såsom i Jönåkers häradsallmänning i Söderman- 
land. Som förut omtalats, försiggår i dessa marker ingen nitrifikation, och 
barrträden få där på sin höjd åtnöja sig med ammoniak. Men även vad 
dessa träd beträffar, synes salpetern vara en ännu lämpligare kvävekälla. 
Våra örtrika granskogar höra till de mest produktiva. Undantagas några 
bestånd i Skåne och Halland, som äro uppdragna ur frö av tyskt ur- 
sprung, representeras de av skogsavdelningens granprovytor, som tillhöra 
den högsta växtlighetsklassen av örtrika typer. De bästa provytorna äro 
nämligen belägna på Omberg, på hyperitmorän vid Mölnbacka i Värmland 
och i Kinneskogen i Västergötland. Till högsta växtlighetsklassen hör ock 
det närmare undersökta vackra granbeståndet vid Ålgölskvarn i Söderman- 
land. Av dessa äro de två första och det sistnämnda beståndet närmare un- 
dersökta, i alla tre omsättes humuskvävet till salpeter. Den örtrika gran- 
skogen å krpk. Undrom 1 Jämtland hör ock till de vackraste av skogs- 
avdelningens provytor i denna del av landet. De örtrika granskogarna 
i Norrland torde ock i regel med hänsyn till växtligheten överträffa 
övriga skogstyper. Går man igenom skogsavdelningens granprovytor, 
finner man sålunda, att de, som visa den högsta produktionen, stå på 
