444 HENRIK HESSELMAN. (420) 
peterbildning, i det andra var nitrifikationen lika svag som i de rena 
granbestånden (se tab. 7 n:r 63 och 64). Det är emellertid mycket möj- 
ligt, att under andra, mera gynnsamma klimatbetingelser inblandningen 
av lövträd kan ha en kraftigare effekt. 
Emellertid är det tydligt och klart, att vi med våra barrträd, tall och 
gran, kunna uppnå synnerligen vackra produktionsresultat även på sådana 
marker, där humuskvävet ej överföres till salpetersyra. Härpå lämna 
bestånden i Björkviks sn, Jönåkers häradsallmänning, ett mycket bely- 
sande exempel. Men även när kvävet icke nitrifieras, finnas stora skilj- 
aktigheter i dess tillgänglighet. Troligen rör det sig därvidlag om en 
större eller mindre lätthet att avspjälka assimilerbar ammoniak. De 
peptonspaltningsförsök, som utförts med jordprov, tala härför. Särskilt 
anmärkningsvärt är i detta hänseende, att de mera luckra, men icke 
nitrifierande råhumusformerna visa kraftigare ammoniakavspjälkning i en 
peptonlösning än de mera sega, torvartade. De förra äro ju ock gynn- 
sammare för skogen än de senare. Visserligen har jag ej alltid funnit 
en parallellism mellan ammoniakavspjälkningen och skogens växtlighet, 
särskilt ett av Jönåkersbestånden (se tab. 1 n:r 33) bildar ett rätt märkligt 
undantag, men i regel gå dock utslagen i den riktningen, att i de växt- 
ligare bestånden marken visar en större ammoniakavspaltningsförmåga 
än i de mindre växtliga. 
I Jönåkersbestånden är produktionsskillnaden ej synnerligen stor mellan 
bestånden på salpeterbildande och icke salpeterbildande mark, mark- 
betäckningen företer mera pafallande olikheter. Detta skulle man kunna 
förklara på så sätt, att de örtartade markbetäckningsväxterna äro mera 
känsliga för den form, vari kvävet erbjudes än barrträden. Den moss- 
rika granskogen åter äger en mycket enformig markbetäckning, även 
bestånd, som förete väsentliga olikheter i produktionen, kunna ha en 
mycket likartad markbetäckning. Möjligen är förklaringen till denna före- 
teelse att söka däruti, att barrträden äro mera känsliga för om kvävet 
tillfföres som ammoniak eller organiska kväveföreningar än de för den 
mossrika barrskogen karaktäristiska markbetäckningsväxterna. På detta 
sätt skulle man möjligen kunna förklara, varför markbetäckningen kan 
bestå av samma slags arter på mark med en relativt godartad humus 
och på en sådan med ett mera segt, nästan torvartat råhumustäcke. 
Undersökningar av detta slag äro tydligen av nöden, om man skall lyc- 
kas uppklara det ingalunda enkla sambandet mellan markbetäckningens 
beskaffenhet och skogens produktionsförmåga. 
Det torde vara tämligen tydligt för varje mer klarseende skogsman, 
att ju mer vår skogsskötsel utvecklas i rationell riktning, dess större upp- 
märksamhet måste vi ägna åt marken och hur de i marken försiggående 
