(421) STUDIER ÖVER SALPETERBILDNINGEN I NATURLIGA JORDMÅNER. 445 
processerna influeras av vår beståndsskötsel. Marken är ett driftskapital, 
vars säkra avkastning på intet sätt får nedsättas eller äventyras utan 
ständigt måste hållas så högt som möjligt. Då klimat och markförhål- 
landena äro annorlunda hos oss än i andra länder, där dessa frågor 
mera studerats, kunna vi endast bygga på vår egen erfarenhet. Att 
här föreligger ett stort och viktigt forskningsområde torde vara ganska 
tydligt. En säkrare kunskap på hithörande område bör ock vara ägnat 
att ge en fastare basis för våra skogsvårdsåtgärder, vi böra kunna fa 
ett klarare begrepp om varför vissa åtgärder äro skadliga, andra däremot 
nyttiga. I nästa avhandling skall jag sålunda söka visa, hur man genom 
studier över kvävets omsättning kan få ett fastare grepp på ett så vik- 
tigt kapitel som våra skogars föryngring. 
Till slut torde det vara lämpligt att i några kortare punkter samman- 
fatta huvudresultatet av föreliggande undersökning. 
Kvävet överföres till salpetersyra i flera olika naturliga 
jordmåner. 
Det är karaktäristiskt för de salpeterbildande jordmånerna, 
att humusbildningen försiggår under inflytande av elektrolyter 
eller lösliga salter. 
Denna form av humusbildning åstadkommes antingen genom 
maskar och insekter, som blanda humuspartiklarna med mineral- 
jorden, eller genom tillströmmande, elektrolytförande vatten. 
Den humusbildning, som äger rum på mark med ett starkt 
bortförande av markens lösliga salter: eller 'elektrolyter ger 
upphov till humusformer, där kvävet icke överföres till sal 
peter. 
På grund av sitt bildningssätt bliva mulljordarna nitrifice- 
fande, ftahumusjordarna icke nitrificerande: 
I många växtsamhällen äger en så livlig nitrifikation rum, 
att nitrater anhopas hos markbetäckningsväxterna. Hit höra 
de mer slutna bestånden av ädla lövträd, såsom skogar av bok, 
Elfalm och ask, alskogar och lunddälder och över huvud taget 
växtsamhällen på mark, som genomspolas av starkt rinnande 
vatten. Även i den högsta fjällregionen visa sig växter på 
dylik mark starkt nitrathaltiga. 
I lövängar och örtrika granskogar överföres kvävet till sal- 
peter. Någon anhopning av nitrater har dock mera sällan 
iakttagits i markbetäckningsväxterna. 
Koloniartade växtsamhällen å blottad mineraljord besta ofta 
