(531) LÄRKEN. 449 
Kar. I. Inledning. 
De svenska skogarna äro synnerligen artfattiga. Medan barrskogarna i 
vårt land endast representeras av två arter i större utsträckning bestånds- 
bildande trädslag, tall och gran, finnas i klimatiskt likvärdiga trakter i de 
östra områdena av gamla världens fastland utom dessa eller mot dem 
svarande former även lärk, silvergran och brödtall. Och med våra sko- 
gar jämförbara trakter i Amerika och Japan kunna uppvisa en mång- 
fald arter av värdefulla barrträd. 
Huru förträffliga våra två viktigaste inhemska barrträdsarter än äro, kan 
det dock ej förnekas, att våra skogars artfattigdom i någon mån menligt 
inverkar på deras föryngring och avkastningsförmåga. Detta i viss mån 
ogynnsamma förhållande, vad våra skogar vidkommer, har fört tanken 
på att hos oss införa främmande trädslag. Ju flera arter vi hade att tillgå, 
desto större skulle nämligen möjligheterna vara att fullt utnyttja växlingarna 
i skogsmarken, och desto lättare skulie blandskogar med rik produktions- 
kraft och högt värde kunna alstras. Varken klimatet eller jordmånen 
behöver resa något direkt hinder häremot. Det är nämligen främst sär- 
egna förhållanden vid våra skogsträds invandring i landet och dettas 
isolerade läge, som äro orsaken till våra skogars artfattigdom. Redan 
CARL VON LINNÉ förordade år 1754 i avhandlingen »Tankar om nyttiga 
växters planterande på de Lappska Fjällen» (722) införande av främmande 
trädslag. Under senare delen av 1700-talet — för omkring. 150 år 
sedan — gjordes de första försöken i större omfattning med införande 
1 västra Sverige av främmande skogsträd, särskilt lärk. Under 1800-talet 
infördes lärk på allt flera ställen, isynnerhet i Bergslagen, och den van- 
liga silvergranen kom på flera platser till användning. Bergtallen fick 
stor spridning å flygsandsfälten. Frånsett de nu nämnda trädarterna 
infördes tämligen sporadiskt och planlöst även en hel del andra trädslag. 
Mången skogsman har därpå nedlagt ett mycket intressant och förtjänst- 
fullt arbete. Å andra sidan måste erkännas, att ännu i dag ligger en 
viss aktualitet i det av CARL M. SCHOERBRING i ett från tyskan över- 
satt arbete 1822 gjorda uttalandet (26): »Uppdragande af många utländska 
och för vårt klimat ej passande Trädslag är ett blott spelwerk, hvarmed 
många skogsförståndiga Män nu mera fördrifwa en del af deras till bättre 
ändamål dyrbara tid, för att endast derigenom låta deras embetsnit framlysa». 
