(553) LÄRKEN. ATI 
till undersökning och kultur.> På ett annat ställe säger samme förf.: 
» Vi råde därföre ej Landthushållare till dess (Idegranens) planterande utan 
snarare till några utländska trädarters af denna växtflock: såsom Pinus 
Larix, P. Picea och Strobus m. fl., hvarpå vi redan hafva exempel att 
de väl tåla vårt klimat. Desse både pryda och gagna.» 
Trädgårdsmannen ACKERMANN framhåller år 1807 (7), att lärken då 
ännu var föga känd men »synes dock lofva något, om det allmännare 
utsprides». — 
Från början av 1800-talet härstamma de stora jättelärkarna vid Haga 
(se sid. 582). 
I den till svenska 1816 översatta CHRISTIAN OLUFSENS lärobok i 
Danska Landthushållningen (755) omtalas Skottlands lärkplanteringar med 
bl. a. följande ord: »I Skottland, som knappast frambragt en enda 
Forstbok, finner man deremot ganska widsträckta skogsanläggningar af 
Fur- och Lärke-träd, som blifvit uppdragne i trädskolor, och wid 3 års 
alder utplanterade. — När man sett Hertigens af Blaic Athotz störa 
planteringar, samt några af de många skogs-anläggningar, som de Aber- 
denske plantörerne werkställt för enskildtes räkning, nästan öfwer hela 
Skottland, och man tillika fäster uppmärksamhet wid likheten mellan det 
Skottska klimatet och det danska (äfwen skånska) råkar man i en stor twekan, 
huruvida det just är Tyskarne, man bör imitera i Forstwäsen det.» — 
I Sverige tyckes dock lärken sedan spritts mera bl. a. genom förmedling 
av Uppsala botaniska trädgård. C. P. THUNBERG (240) omtalar 1816, att 
lärkar finnas på Uppsala kyrkogård »istället för Orientens cypresser», 
samt att den redan finnes ymnigt i flera provinser »och torde med tiden 
bliva ett af de allmännaste utländska träd inom Riket». I disputation av 
A. H. HUMBLE nämnes år 1820 (247) att »ingen lärer ega större för- 
tjänster än Herr Öfverintendenten och Riddaren THAM, i anseende till 
utländske Träds plantering isynnerhet Lärkträdets, hvaraf icke strödde 
Träd utan en hel skog lärer finnas». Överintendenten PER THAM ägde 
Dagsnäs i Västergötland, där han dog 1820. 
I det av I. AD. STRÖM år 1822 utgivna »Förslag till en förbättrad Skogs- 
hushållning i Sverige» nämnes intet om lärken. Däremot får den högt 
beröm i det av CARL M. SCHOERBING samma år från tyskan översatta 
arbetet (26). Först i andra upplagan av sin handbok (Stockholm 1830) 
ägnar STRÖM (274) uppmärksamhet åt lärken. Han begår här det miss- 
taget att uppge, det lärken härstammar från norra Amerika, men har 
»blifvit temligen allmän i England, Tyskland och Dannemark». Miss- 
taget kan förklaras därigenom, att STRÖM synbarligen delvis skrivit av 
KALMS beskrivning i hans amerikanska reseskildring och då i hastig- 
heten antagit, att KALM sett lärken i Amerika i stället för i England. 
32. —Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1917. 
