(559) LARKEN. ATT 
Om tillkomsten av det bekanta äldre lärkbeståndet vid södra Djur- 
ledet å Omberg har jag icke lyckats finna några uppgifter i den äldre 
litteraturen. KINMAN (703) uppger endast, att det planterats åren 1847 
—49. Efterforskningar bland äldre papper i revirexpeditionen från 1840- 
talet ha ej heller givit någon ledtråd. 
Obetydligt yngre än detta lärkbestånd äro de kända bestånden å de 
Bondeska fideikommissen aå såväl Bordsjö i Småland som Sävstaholm i 
Södermanland. 
Enligt SAMZELIUS (773) införskrev greve BONDE år 1845 från Skott- 
land 8,000 lärkplantor, varav exemplar ännu skulle finnas kvar vid 
Kjesäter och Sävstaholm. Som närmare omtalas i ett följande kapitel 
finnes å sistnämnda stället ett vackert bestånd kvar av dessa plantor. 
Man skulle också kunna tro, att en del av dessa plantor sänts till Bord- 
sjö, där ungefär lika gamla lärkbestånd finnas. MHärför talar också, att 
greve BONDES skogschef, överjägmästaren J. C. H. EBERT, bodde en 
tid här. EBERT ivrade mycket för lärkens införande 1 Sverige och hade 
säkerligen fått impulsen härtill av I. AD. STRÖM, hos vilken han 1826 
anställdes som biträde för upprättande av förslag till kronoparkernas och 
häradsallmänningarnas förvaltning. Emellertid synas lärkarna vid Bordsjö 
ej tillhöra samma ras som de vid Sävstaholm. Troligen ha de i stället 
kommit från Centraleuropa. EBERT var nämligen ursprungligen tysk 
revirförster, som inkallades av VON PLATEN för att ordna skoghushåll- 
ningen på de Göta kanalbolag tillhörande egendomarna, och dä kan det 
tänkas, att han skaffat frö genom sina tyska förbindelser. 
Även på de skånska godsen infördes lärken tidigt, redan på 1830- 
talet. Frö eller plantor togos då från Skottland. 
Vid de stora allmänna lantbruksmötena i mitten av 1800-talet ven- 
tilerades lärkfrågan ganska vidlyftigt. Sålunda löd vid andra svenska 
lantbruksmötet i Stockholm 1847 den 68:de frågan på följande sätt: 
» Äger lärkträdet verkligen de företräden framför våra inhemska trädslag, 
att det bör uppdragas framför dem eller tillika med dem, eller bör det 
uteslutas från större skogsanläggningar». Den härvid förda diskussionen 
(295) lämnar åtskilliga upplysningar om försök med lärkplantering. Så- 
lunda upplyser kammarherre C. S. VON PAYKULL, att vid den egendom, 
där han blivit uppfödd (sannolikt Vallox-Säby i Östuna socken, Uppsala 
län) hade hans fader planterat åtskilliga lärkträd, som då voro omkring 
gosar gamla. Tills de blivit omkring 30 ar hade de växt bra, men 
sedan hade de stannat i växten. Dessa lärkar skulle således ha plan- 
terats tidigare än de vid Koberg. 
Greve CORFITZ BECK-FRIIS omnämner, att man i Danmark och Skåne 
mycket värderar lärken, som man vill hava i blandning med andra träd- 
