(605) LÄRKEN. 523 
I kap. III A är omtalat att, den europeiska lärken förekommer spontant 
å fyra skilda områden. Efter omfattande odlingsförsök kunde CIESLAR 
(465) påvisa, att den »schlesiska lärken» från Sudeterna i Mähren och 
Schlesien är en utpräglad ras, ganska skild från den i Alperna förekom- 
mande. Den sistnämnda kallas i denna avhandling i överensstämmelse 
med den brukliga svenska skogsterminologien »tyrolisk lärk». Den i 
västra Ryssland, i ryska Polen samt i Galizien förekommande lärken 
har enl. CIESLAR av RACIBORSKI redan 1890 uppställts som en särskild 
art L. polonica Racib., som skulle närma sig den sibiriska lärken. Flera 
författare, jämför CIESLAR (465), ha uttalat sig för, att de tre arterna 
europea, polonica och sibirica allenast må betraktas som tre former av 
en och samma art. 
Att emellertid som nämnts en betydande rasskillnad förefinnes mellan 
den schlesiska och den tyroliska lärken, har CIESLAR (465) klart ådaga- 
lagt. Hans iakttagelser kunna sammanfattas ungefär i följande punkter. 
Den schlesiska lärken kan bättre fördraga skugga än den tyroliska, den 
kan därför förekomma i tätare bestånd och därigenom skydda marken 
bättre. Den kan också trivas bättre i blandning med skuggfördragande 
trädslag än tyrolerlärken. Vidare har den, åtminstone upp till 27 års 
ålder, eller så länge som försöken ännu fortgått (år 1914), en starkare 
höjdtillväxt än den tyroliska. Den har också visat sig ha synnerligen 
raka stammar i försöksplanteringarna i Österrike, medan tyrolerlärken i 
regel har ett stort antal krokväxta individ. Den schlesiska lärken är 
växtfylligare och tunnbarkigare än tyrolerlärken. Den senares tjock- 
barkighet samt större rottjocklek äro ärftliga. — Kärnbildningen fort- 
skrider hastigare hos schlesiska lärken än hos tyrolerlärken, som på 
grund av större och vidare kronor behöver en större vattenledande ge- 
nomskärningsyta. Denna kärnbildningsprocess är också ärftlig. På grund 
härav anser han stamformen ej enbart bestämd efter hållfasthetsfordran 
utan bero i viss grad även på fordran på tillräcklig vattenledande för- 
måga. — Schlesiska lärkens virke är tyngre än tyrolerlärkens, och skill- 
naden är störst i stammens nedre del. Avtagandet av virkets tyngd 
mot trädtoppen är störst hos schlesiska lärken. Stammens form blir också 
påverkad av denna virkets större tyngd i dess nedre delar. — Massa- 
produktionen är ungefär densamma hos enskilda träd av de båda raserna, 
men i bestånd kommer den mera tätslutna schlesiska lärken att kunna 
producera större mängder virke. 
Denna i Österrike iakttagra skillnad mellan den lärkart, som före- 
kommer i Sudeterna, och den i Alperna, synes bibehålla sig även vid 
så lång förflyttning som till Sverige. Förf. (775) har sålunda förut på- 
visat, hurusom plantor av schlesiskt frö visat snabbare växt och rakare 
