(607) LÄRKEN. 
un 
2 
tre hade ej tförmärkt någon skillnad alls och tre höllo före, att de in- 
hemska plantorna äro kraftigast och också grenrikast. I övrigt hade 
plantskoleägarna gjort åtskilliga iakttagelser om skillnaden mellan skotsk 
och tyrolerlärk. Sålunda skulle de inhemska plantorna vara härdigare, 
men efter 6 års förlopp — i ett fall efter 2 år — förmärktes ingen skill- 
nad. Tyrolerplantorna utmärkte sig f. ö. av ljusare färg och längre barr. 
En meddelare ansåg, att i Skottland ej borde användas tyrolerlärk, »då 
dess toppar bruka skadas vid en höjd av 6—8 fot». -— Trots de goda 
vitsorden för den skotska lärken visade sig flera plantskoleägare obe- 
nägna att använda det inhemska fröet. De framhöllo, att detta ställer sig 
dyrbarare än det från Tyrolen, som är bättre rengjort. Härigenom skulle 
erhållas dubbelt flera plantor per viktsenhet av tyrolerfröet än av det 
skotska. Häri finna vi således kanske förklaringen till lärkens »dege- 
nerationer» även i Skottland på senare tid — jmf. GUNNAR ANDERSSONS 
skildring från skotska högländerna (77) — samt till att en del sänd- 
ningar av skotska plantor på senare tid givit så dåligt resultat i Sverige. 
Det är säkerligen ej alltför djärvt att t. ex. antaga, att de vid Solberga 
i Bohuslän utsatta lärkarna från Skottland härstamma från tänkbarast 
sämsta typ i Tyrolen (jämför fig. 37). — 
I Skottland har man liksom även i Tyskland och kanske också i 
Sverige lagt märke till, att lärkkräftan med den ökade odlingen av lärk 
tilltagit. Då man närmare har börjat spekulera över orsaken härtill, har 
bl. a. den tanken uppstått, att lärkkräftans ökade spridning kan bero 
på användningen av den skotska lärkrasen; man har t. o. m. börjat tro, 
att denna skulle vara sämre genom någon slags »inavel». — I sådan 
riktning. uttalar sig bl. a. år 1911 SCOTT-ELLIOT (676), som också upp- 
ger, att vid Novar i Skottland finnas stora områden planterade dels med 
inhemsk och dels med tyrolerlärk. Den senare skall vara fri från kräfta. 
Han påstår, att de få bestånd, som finnas i Skottland av tyroler- 
härkomst, alla äro fria från kräfta. Särskilt åberopar han en 23-årig 
plantering vid Novar, som ej är angripen av lärkkräfta, medan den 
skotska där är mycket ansatt. SCOTT-ELLIOT erinrar om, att den skot- 
ska tallen enligt numera enstämmig uppfattning måste föredragas fram- 
för den utländska. För lärken anser han emellertid motsatsen vara 
fallet. 
Av Ross (60o) år 1914 offentliggjorda resultat från direkta försöks- 
planteringar tala däremot ett annat språk. I mars 1906 utsatte han plan- 
tor av japansk, skotsk, tyrolisk och schlesisk lärk. Alla plantorna voro 
då 18—24 tum höga. Under de tre första åren tog den japanska lär- 
ken ledningen, följd av skotsk, tyrolisk och schlesisk i nu nämnd ord- 
ning. Efter 6 vegetationsperioder hade de skotska lärkarna gått om de 
