(629) LÄRKEN. 547 
har såsom insprängd i andra bestånd en stor mission att fylla å de sva- 
gare markerna, växtlighetsgrader 0,6 —0,4. 
När lärkbestånden ej äro för täta uppstår aå de bättre och medelgoda 
markerna en ganska rik markflora av både torv- och mullväxter. Se 
närmare härom i de detaljbeskrivningar över försöksytorna, som åtfölja 
denna avhandling som bilaga. 
Lärken är i sitt naturliga utbredningsområde okänslig mot vinterkyla 
och är också på vintern skyddad mot stark torka. Däremot har den 
för att trivas behov av mycken värme under sommaren. Den tycker 
särskilt om en varaktig och likformig värme och är härigenom ett typiskt 
träd för fastlandsklimat. För att den skall trivas väl synes den enligt 
BUHLER (454) behöva en årlig medeltemperatur från — 1? till + 10? C 
samt rik belysning och ymnig luftväxling. Den bör hava en vintervila 
av atminstone 4 månader och kort vår med hastig övergång från vår till 
sommar. I sitt hemland i bergstrakterna kan den utnyttja mycket kort 
vegetationsperiod, emedan den lövas tidigt och i alperna t. o. m. ibland 
medan ännu snön täcker marken. 
Mot för stor luftfuktighet är den känslig och fordrar en viss grad av 
torrhet i luften. I överensstämmelse härmed står det av HAMM (507) 
påpekade förhållandet, att den vid låg temperatur kan förfrysa i ett fuk- 
tigt -klimat, men däremot aldrig lida av den starkaste kyla i ett klimat 
med en härskande lufttorrhet. 
Lärken är ett utpräglat ljusälskande trädslag och är det mest ljus- 
fordrande av alla barrträden. Dess ljusbehov står nära björkens och 
aspens. Därför ställa sig de naturliga lärkbestånden ganska glesa och 
ett tätt grästäcke utmärker ofta lärkbestånden i alptrakterna. Härigenom 
erhålles ett gott bete, och i alperna kan på så sätt, såsom MATHEY 
(564) skildrat, motsättningen mellan skogs- och betesintresset förenas. 
På grund av lärkens stora ljusbehov kan det vid verklig skogs- och 
markvård bli nödvändigt att uppdraga underväxt i de rena lärkbestånden. 
Härtill lämpar sig i synnerhet bok, men även andra skuggfördragande 
träd eller buskar få tillgripas i trakter eller å marker, där boken ej kan 
förekomma. 
Genom sitt väl utvecklade rotsystem, är lärken tämligen stormhärdig. 
När den som äldre angripes av röta, faller den dock för starkare stor- 
mar, varpå exempel finnes bland de gamla lärkarna vid Koberg i Väster- 
götland. Att emellertid även lärken någon gång kan härjas av de 
starka stormarna bekräfta berättelser från Skottland, där endast vid 
Dunkeld vid ett tillfälle nedblåste över 80,000 träd. Vidare varnas 
vanligen i skogshandböcker för att uppdraga lärk i exponerade lägen, 
då man där ofta funnit lärken mer eller mindre deformerad. Detta gäller 
