(673) LÄRKEN. 3591 
melkroppa 1916, där likaledes en ung plantering av Larix occidentalis 
(försöksytan 185) angreps. Larvernas angrepp börjar i toppen av träden 
(fig. 105), varvid de föredraga längskottens barr framför kortskottens. 
Bland småfjärilarna ”finnas två skadegörare å lärkbarren, lärkträds- 
malen (Coleophora laricella) och lärkträdsvecklaren (Steganoptycha diniana). 
Den förra hör till de s. k. säckdragaremalarna, vilka fått sitt namn 
därav, att- larverna av urholkade delar av bladen förfärdiga sig trans- 
portabla boningar i form av rör eller 
säckar. I dessa övervintrar de halvvuxna 
larverna (fig. 63) och på våren, när bar- 
ren börja skjuta, inträder deras farligaste 
skadegörelse. Emedan barren då äro små 
och larverna förtära vida mera, än när 
de äro yngre, förstör varje larv vid denna 
tidpunkt ett vida större antal barr än 
längre fram, när barren äro utvuxna. 
När larverna äta, gnaga de hål i barren, 
intränga i och urholka dem, så långt de 
kunna nå utan att lämna sitt rör. Lärk- 
trädsmalen torde hos oss vara en trogen 
följeslagare till lärken. I Mellaneuropa 
gar den ända till 1200—1300 m. ö. h. 
och i Förenta staterna uppträder den 
också. Särskilt blir vårangreppet känn- 
bart genom den minskade tillväxten. 
Lärkträdsvecklaren (Steganoptycha di- 
Xiana) synes i vårt land ha en nord- Fig. 63. Vinterrör av lärkträdsmalen 
lig utbredning, då den blott är känd (Coleophora laricella). Till vänster ha 
från Uppland och Norrbotten. I Tysk- srisdetarläsnde buren. 
land är den företrädesvis känd från Al- INRNGRRDE) 
larverna börjat röra på sig för att an 
"3 (efter 
perna, där den ej sällan visat massupp- < Winter cases of the larch-moth (Coleogkora 
lätretetsam varat tre” ar. , Dess larver ((-csees om the'lelt se some larves have 
K z !'eft their hibernation quarters and startet feel- 
spinna sig rör i mitten av barrknip- dinelositberyounsineedles 
pena och aväta i dem Dbarren från ena 
kanten, så att den andra kanten blir kvar som en smal sträng. 
Slutligen ha vi ett par former, som skada barren genom att suga deras 
safter, nämligen granbarrlössen (Chermes abietis och strobilobius) (fig. 04) 
samt barrträdskvalstret (Paratetranychus ununguis) Granbarrlössen (459) 
äro värdväxlande former, som genomlöpa en del av sin utveckling på 
granen, en annan på lärken; på det senare trädet uppträda de dels som 
barrsugare och vålla, att barren bli missbildade och gula, dels förekomma 
