704 GUNNAR SCHOTTE. (736 
KAP. 11. Sammanfattning. 
Lärkarternas ungefärliga spontana utbredning framgår av kartan äå 
Nor. 
De olika arternas viktigaste karaktärer med bilder av kottar och kvis- 
tar återfinnas i kap. 2. 
Med framgång har i landet som skogsträd odlats Lariz europea, si- 
birica och leptolepis. Under sista åren ha försök också gjorts med £La- 
rix occidentalis. Mera enstaka i parker ha odlats Larix americana och 
dahurica. Dessutom anses försök böra utföras med Larix kurtilensis 
samt i tjälltrakterna med Larix Lyallit. 
Rörande de viktigare lärkarterna har av utredningen framgått följande: 
Larix europ&a är odlad över nästan hela Sverige; i Norr- 
länd, ehuru mera enstaka anda upp till Pitea, troligen aven 
Haparanda. IL de inre delarna av övre Norrland finnesiden 
knappast. Den började inplanteras på 1750-talet, som skogs: 
trad dock först 1 slutet av 7380-talet: 
I allmänhet införskrevos lärkplantor från England, särskilt 
från Skottland. De äldre lärkbestånd, som erhållits härifrån, 
utmärka sig genom en påfallande rak stamform, stark höjd- 
tillväxt, relativt tunn bark och mindre yvig krona. Dessa sär- 
märken äro så utpräglade att en särskild skotsk ras måste ur- 
skiljas... Från mitten av' 1800-talet, då skogsodlingeni Sverige 
vunnit större utbredning genom påverkan från den tyska skogs- 
litteraturen — å enskildes marker särskilt genom från Tysk- 
land inflyttade skogsmän — kom lärkfröet att tagas från Mel- 
laneuropas bergstrakter, sannolikt. alltmera från. Tyrolen: 
De härigenom uppkomna lärkbestånden karaktäriseras av 
mycket hög procent krokiga stammar, en något svagare höjd- 
tillväxt, stor barktjocklek och ofta en mera yvig krona. Dessa 
karaktärer göra tyrolerlärken olämplig för blandskogar. Vissa 
lärkbestånds eller lärkindivids krokiga stamform beror så- 
ledes på en inneboende rasegenskap och ej som ofta förr an- 
tagits på dess snabbväxthet i förhållande till andra träd i be- 
ståndet. 
Lärken kan med fördel odlas som rena bestånd å vår bästa 
skogsmark. st växtlighetsgraderna 1,0—0,4 kan med fördel 
en lärkinblandning för tallen ske antingen i form av enstaka 
stammar eller. mindre grupper. 
Som närmare framgår av beståndsöversikten i tabell 7 når 
